# places

source: A
code: 8283
name: Balti Puuvillavabriku meistrite elamu, 1900. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 3 asuv elamu paikneb Sitsi tänava äärse barakkiderea alguses. Hoone on Sitsi tänava suhtes väikese nurga all – selle Kopli tänava poolne ots on tänavast taandatud, mistõttu tekib maja ja tänava vahele kolmnurkne pargalaadne haljasala. Olgugi et kõne all olev elamu on rajatud tehase juhtkonna (peameistrite ja kõrgemate ametnike) eluasemeteks, on see nii mahult ning üldilmelt ülal mainitud töölisbarakkidega suhteliselt sarnane. Hooned koosnevad mitmest omavahel tulemüüriga eraldatud sektsioonist. Sitsi tn. 3 koosneb kolmest sektsioonist, kuid asumis on ka kahe- ja ühesektsioonilisi elamuid. Elamute askeetlikku välisilmet rangestavad ühtne aknarütm ning sissepääsude ees paiknevad massiivsed paekivist trepid. Välisfassaadi pea ainsaks dekoorielemendiks on paekivist sokli kohal kulgev tagasihoidlik dekoratiivne veelaud ning kohati veel säilinud kahepoolsed tahveldatud välisuksed. Madalat kelpkatust ilmestavad jässakad korstnad ning poolkaarekujulised valgusavad (uugid). Eristamaks meistrite elamut töölismajadest, on algprojektis hoonele ette nähtud ka hulk fassaadidekoori elemente, mida aga pole realiseeritud. Näiteks oli kavandatud keskmise sektsiooni katusele räästa kohale ehisvõre; hoone nurgalauad ning sektsioone eraldavate tulemüüride kivist otsad oli plaanis kujundada pilastrilaadsetena jne. Siiski lisavad töölismajadega võrreldes Sitsi tn. 3 hoonele elitaarsust hoovipoolsete sissepääsude kohal olevad sepiskonsoolidel varikatused. Oluliseks mahuliseks erisuseks on siin ka tänavapoolsete sissepääsude ees paiknevad pisikesed tuulekojad ning Kopli tänava poolset otsa lõpetav kahekorruseline veranda, kuid sellest pikemalt allpool. Hooned on kogu põrandapinna ulatuses kellerdatud, keldri lage hoiavad üleval piki hoonet kulgevad massiivsed paekivikaaristud, mille vahele on paigutatud boksid igale korterile. Keldribokse valgustavad soklis asuvad segmentkaarega aknaavad. Kuivõrd tegu on aga meistrite elamuga, on hoone plaanilahendus võrreldes töölisbarakkidega sootuks erinev. Kui viimased kujutavad endast koridorisüsteemis kasarmulaadseid elamuid, siis Sitsi tn. 3 näol on tegu ridaelamuga. Üksikutest läbi kahe korruse ulatuvatest boksidest koosnev ridaelamu oli toona Eestis veel väga haruldane hoonetüüp ja selle kasutamine siin osutab Inglise mõjule, mis oli tekstiilitööstusega seotud asulates tavaline -- ka näiteks Sindis ja Narva Kreenholmi asunduses rajati meitritemejad ridaelamutena. Projektijärgselt oli hoones 6 läbi kahe korruse ulatuvat 5-toalist korterit. Igal korteril oli 2 sissepääsu – esinduslik peasissepääs hoovi pool ning tagavara- või teenijate sissepääs tänava pool. Mõlemast uksest pääses omavahel vastakuti paiknevatesse trepikodadesse, mis algselt olid ka läbikäidavad. Korterite esinduslikumad ruumid asusid teisel korrusel – hoovi pool avar saalilaadne elutuba, tänava pool magamistoad. Esimesel korrusel asus avar köök ning teenijatuba, kuhu pääses otse tagatrepikojast, hoovi poole jäi tõenäoliselt söögisaal. Tagatrepikojas esimesel korrusel asus ka kemmerg.  Hoone interjöörid olid samuti esinduslikud. Hoovipoolseid peatrepikodasid kaunistavad veel tänagi massiivne lai puidust ühemarsiline trepp, mille monumentaalsust rõhutavad uhke balustraad ning profileeritud detailidega kogukas nurgapost. Korterites paiknevad uksed olid traditsiooniliselt tahveldatud, hoovipoolsed esindusruumid olid kaunistatud stukkdetailidega, nagu näiteks laerosetid, karniisid jne. Ruumides olid valged kahhelahjud. Tagatrepikojad (köögitrepikojad, Sitsi tn pool) olid pererahva teise korruse eluruumidest eraldatud osaliselt klaasitud kergseinaga. Esimene suurem ümberehitus on hoones tõenäoliselt toimunud 1920ndatel aastatel, kui Kopli tänava poolsesse otsa rajati kahekorruseline veranda. Selle käigus on ümber planeeritud ka idapoolse sektsiooni teise korruse ruumid – selle keskele on tubade arvelt rajatud trepikojast alguse saav pikk kitsas koridor, millest mõlemale poole jäävad pisemad korterid (võimalik, et tegu oli ka ühe suurema korteri tubadega). Trepikoda kaunistati tol ajal valitseva interjöörimoe kohaselt juugendipäraste geomeetriliste motiividega. Ilmselt samal ajal või pisut hiljem on vineerseinaga trepihallist eraldatud ka hoone ülejäänud peatrepid. Samuti on laiendatud otsmise korteri aknaavasid. Elamu suured luksuskorterid on tõenäoliselt üsna pea poolitatud, Sitsi tänava poole jäävad tagavara trepikojad (köögitrepikojad)suletud või lammutatud. Viimaste aastakümnete jooksul on veranda hooviküljele juurde rajatud sobimatu lahtine eeskoda.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu arhitekt Rudolf Otto Knüpffer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi – Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Samast ajast pärineb ka aadressil Sitsi 5A paiknev elamu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka kõne all olev meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök ja hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas. Säilinud töölisbarakid (Sitsi tn. 5-11) kulgevad piki Sitsi tänavat palistades seda ühtse katkematu frondina peaaegu tänase Sõle tänavani välja. Lisaks tänava-äärsetele paikneb üks barakk (Sitsi tn. 5B) hoovis, tänava suhtes väikese nurga all, mille tulemusena tekib asumisse õdus kõrghaljastusega kaetud kolmnurkse kujuga väljak (algselt kasutatud ka turuväljakuna). Väljaku kitsamas servas paikneb aga 1940ndatel rajatud barakk.</span>


source: A
code: 8284
name: Balti Puuvillavabriku asula pesuköök, 1900. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Balti puuvillavabriku kaheksal töölismajal, ning ühel meistrite- ja ühel ametnikemajal oli ühine pesuköök, mis paiknes direktori maja kõrval saunaga ühe katuse all. Tänaseni säilinud endise pesuköögi hoone on ristkülikukujulise põhiplaaniga ühekorruseline viilkatusega kiviehitis. Lakoonilise välisilmega hoone pea ainsaks dekoorielemendiks on otsaviilu lõpetav parapeti-taoline frontoon. Hoone vähesed aknaavad asuvad lääneseinas. Hoone idapoolsel küljel kulgeb kogu hoone ulatuses piklik pultkatusega kivist juurdeehitis (ilmselt rajatud hiljem). Hoone lõunaküljel asub puidust eeskoda. Hoone kiviseinad on krohvitud. Pesuköök töötas kuus päeva nädalas, seda köeti vabrikust saadava kuuma auru abil ja vesi kateldes kees ööpäevaringselt. Siin oli kaks hiigelkatelt, üks valge, puhtama pesu, teine tööriiete ja köögirätikute keetmiseks. Pesuköögis oli 36 sisse-ehitatud pali ja korraga sai pesta 36 inimest. Numbreid jaotas pesta-soovijatele saunamees. Et erinevate perenaiste pesu kateldes segamini ei läheks, pandi see suuremas katlas keetmise ajaks kottidesse, väiksemas katlas seoti punti. Jõukamate perede (peameistrite ja ametnike) pesu pesi alaiselt palgal olev pesunaine- pesuköögi juhataja. Pesurull oli pesuköögi eeskojas. Pesu kuivatati elumajade kõrgetel pööningutel, suvel aga õues, kuhu vabriku kulul olid ehitatud pesukuivatuskohad. Puuvillavabriku pesuköök töötas ka veel kahe maailmasõja vahelisel ajal, hiljem on see olnud kasutusel töökojana.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu arhitekt Rudolf Otto Knüpfer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3) ning selle taha hobusetall (Sitsi tn. 3B) ja antud tekstis kõne all olev pesuköök. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas. Eraldi pesuköögid rajati kõikidesse komplekselt kerkinud töölisasumitesse, need ehitati enamasti elumajade hoovidesse, vahel aga ka elamu keldrisse. Ajal, mil ei olnud veel olemas pesumasinaid ja kaasaegseid pesupulbreid, oli suure pere pesu pesemine palju suitsu, auru, ebameeldivat lõhna ja niiskust põhjustav protseduur. Et pesu puhtaks saada, keedeti seda sooda või seebikivialhusega suurtes pesuköögikateldes. Katelde pidev kütmine põhjustas tuleohtu ja nii tehti hoovides asuvad pesuköögid enamasti kivist. Elumajade tubades ja koridorides pesu kuivatamine, nagu ka tubades pesu pesemine oli kogu Balti puuvillavabriku asunduses rangelt keelatud, pesta tohtiski vaid pesuköögis; kuna enamik kortereid barakk-majades koosneski vaid ühest toast, oleks tubades pesemisest ja pesu kuivatamisest tekkinud niiskus mõjunud halvasti nii tööliste tervisele kui majade põhikonstruktsioonidele.</span>


source: A
code: 8285
name: Balti Puuvillavabriku hobusetall, 1900. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 3B paiknev kunagi hobusetalliks ning tallimeeste ja direktori teenijate eluasemeks mõeldud hoone rajati 1900. aastal. Tegu on ühe omapärasema tänaseni säilinud abihoonega Tallinna kunagistes töölisasumites. Sitsi tn. 3 ja 5 asuvate elamute taga hoovis paiknev hoone koosnes kolmest osast, millest säilinud on kaks, kusjuures hooneosad liituvad üksteisega väikese nurga all. Hoone pisut „keeratud” põhiplaan on tingitud ilmselt kvartali planeeringulisest iseärasusest, kuna sama nurga all taandub tänavajoonest samuti üks mainitud barakkidest. Ühekorruseline madala viilkatusega ning paekivist sokliga hoone on oma ülesehituselt üsna omapärane. Sarataoline talliosa, mis jäi praeguse Sitsi 5a hoone poole, on juba aastakümnete eest lammutatud ja selle kunagist asukohta märgib praeguse hoone lõunaotsas olev punastest tellistest tulemüür. Praeguseni säilinud ehitise lõunapoolne – tallimeeste ja direktori villa teenijate eluruumideks mõeldud osa – on ehitatud puidust ning põhjapoolne, eelmisega pisut nurga all liituv hobuseriistade kuur ja söödaköök, on rajatud punasest tellisest.  Tellistest osa on hiljem pesuköögina kasutatud. Hoone puidust elukorpus sarnaneb nii üldilmelt kui dekoorilt töölisasumi barakkide välimusega. Sitsi kvartali hoonetele iseloomuliku dekoorielemendina kulgeb ka siin sokli kohal tagasihoidlik puidust veelaud, samuti on analoogne hoone kahepoolne klaasitud ülaosaga tahveldatud peauks. Suursugusust lisab hoonele aga kvartalis ainulaadne mezzanino-korruse motiiv. Pööninguna kasutatava poolkorruse aknaavad paiknevad esikorruse avadega kohakuti, mistõttu mõjub hoone range ning esinduslikuna. Seda rõhutavad ka katuseharjalt väljuvad jässakad korstnapiibud. Hoone põhjapoolses osas paiknev talliosa on elukorpusest konstruktiivselt eraldiseisev, kahte hooneosa eraldab katusest väljaulatuv korstnaga tulemüür. Kivist hooneosa välimus on kroonulikult raskepärane – selle tellistest seinu ilmestavad nii esi- kui tagafassaadil kaks segmentkaarega aknaava ning nende kohal paiknevad ristkülikukujulised nišid. Sarnane, küll veidi pisem aknaava on ka otsafassaadi viilu all. Samuti on pisut eenduvatena rõhutatud fassaadide servad. Kivist osa põhjapoolsesse külge on hiljem rajatud pultkatusega juurdeehitis. Kogu hoone ulatuses palistavad räästaaluseid profileeritud sarikaotsad, samuti on profileeritud kiviosa otsaviilu alt väljuvad tugevalt eenduvad massiivsed talaotsad. Puidust elukorpuse põhiosa plaanilahendus on sümmeetriline. Hoone pikiteljega risti külgneb läbi maja kitsas koridor, millest kummalgi pool paikneb kaks köögi ja toaga korterit (kokku 4, igaüks ca 20 m²). Iga korteri juurde kuulub ka üks koridoris paiknev kojakapp, koridori otsas paiknevad kõrvuti pesemisruum ning käimla. Viienda eluasemena lisandub vahetult kiviosaga külgnev korter, mis hoone „keeratud” põhiplaanist tingitult on ebakorrapärase kujuga ning eelmistest pisut suurem (30 m²). Sinna pääseb talliosa kõrval paiknevast eraldi uksest, samast viib tee ka pööningule. Kivikorpus ise on mööda pikitelge jaotatud kaheks ruumiks, mõlemasse ruumi pääses otsaseinas asunud eraldi uste kaudu (neist üks tänaseks suletud).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli Eestimaa kubermangu arhitekt Rudolf Otto Knüpffer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök (Sitsi tn. 3A)  ja käesolevas tekstis kõne all olev hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas.</span>


source: A
code: 8286
name: Balti Puuvillavabriku ametnike elamu, 1900. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 5 koosneb kahest sektsioonist, kuid naaberbarakkide hulgas on ka kolmesektsioonilisi elamuid. Barakkide askeetlikku välisilmet rangestavad ühtne aknarütm ning sissepääsude ees paiknevad massiivsed paekivist trepid. Välisfassaadi pea ainsaks dekoorielemendiks on paekivist sokli kohal kulgev tagasihoidlik dekoratiivne veelaud ning kohati veel säilinud kahepoolsed tahveldatud välisuksed. Madalat kelpkatust ilmestavad jässakad korstnad ning poolkaarekujulised valgusavad (uugid). Hooned on kogu põrandapinna ulatuses kellerdatud, keldri lage hoiavad üleval piki hoonet kulgevad massiivsed paekivikaaristud, mille vahele on paigutatud boksid igale korterile. Keldribokse valgustavad soklis asuvad segmentkaarega aknaavad. Kuna Sitsi tn. 5 elamu ehitati erinevalt lihttööliste barakkidest (nt. naaberhoone Sitsi tn. 7) poolmeistritele ja ametnikele, on siin ka pisut suuremad korterid ja avaramad trepikojad, mistõttu on ka hoone plaanilahendus natuke teistsugune. Sissepääsud ning trepikojad paiknevad siin hoone otstes ning maja tagaküljel kummalgi pool kahte sektsiooni eraldavat tulemüüri. Trepikojad on ühendatud piki sektsiooni kulgeva koridoriga, kust kummalegi poole jäävad korterid, mida projektijärgselt oli hoones 24, kuid käesoleval hetkel on neid hilisemate ümberehituste tulemusel 29. Erinevalt töölisbarakkidest on siin lisaks kööktubadele ka ühetoalisi eraldi köögiga eluasemeid. Koridoris paiknevad ka panipaik ning kuivkäimlad, mida algselt oli töölismajades ette nähtud iga viie korteri kohta üks. Ametnikemajas oli käimlaid pisut rohkem, kuid siingi olid need koridoris. Treppe ääristavad puidust balustraadid. Algselt ühepoolsete tahveldatud korteriuste vahel on tänagi kasutusel kõrged puidust kojakapid. Kööktubade siseviimistlus oli napp - seinad olid poolest saadik valgeks lubjatud, alumine osa kaetud aga tumeda (pruunikaspunase või rohelise) lubivärviga. Tapeedid olid algselt lubatud ainult direkori majas ja Sitsi tn. 3 asuvas meistritemajas, mujal olid need keelatud, et tagada tuleohutust. Laed olid kööktubades valgeks lubjatud, põrandad värvimata, ainult värnitsaga krunditud. Koridorides olid põrandad värvitud, seinte ja kojakappide värviks oli tumepruun. Võib arvata, et poolmeistrite maja siseviimistlus oli pisut kvaliteetsem ja rõõmsamates toonides. Igas kööktoas või köögis oli uksepoolses ruumiosas vasakut kätt 2 augu ja praehjuga pliit soemüüriga. Enamikus töölismajadest ja ka osades poolmeistrite ja ametnike korteritest olid metallist, seest tellistega vooderdatud pliidid, mida rahvas kutsus "plekkpliitadeks". Paremates korterites meistritemajas olid kahhelkividest pliidid. Küttepuid sai osta vabriku kaudu ja neid hoiti maja keldris. Veekraan ja valamu olid koridoris iga kümne korteri kohta, alles hiljem viidi kraanikausid köökidesse. Elekter oli algul üksnes tehase peahoones ja direktori majas, töölisrtemajades oli petrooleumivalgustus. Kojalampide süütamise eest vastutas kojamees ja see perekond, kelle käes oli parajasti kojakord. Tänaseks on barakkide siselahendust pisut muudetud, kortereid on kokku ehitatud, rajatud on individuaalseid käimlaid. Kasinate elutingimuste parendamise ning samuti ka vandalismi käigus on barakkide mitmed originaalsed detailid – uksed, aknaraamid, trepibalustrid – küll kaotsi läinud, kuid asumi terviklik väljanägemine on siiski säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu arhitekt Rudolf Otto Knüpffer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi – Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Samast ajast pärineb ka aadressil Sitsi 5A paiknev elamu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök ja hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas. Säilinud töölisbarakid (Sitsi tn. 5-11) kulgevad piki Sitsi tänavat palistades seda ühtse katkematu frondina peaaegu tänase Sõle tänavani välja. Lisaks tänava-äärsetele paikneb üks barakk (Sitsi tn. 5B) hoovis, tänava suhtes väikese nurga all, mille tulemusena tekib asumisse õdus kõrghaljastusega kaetud kolmnurkse kujuga väljak (algselt kasutatud ka turuväljakuna). Väljaku kitsamas servas paikneb aga 1940ndatel rajatud barakk. Nii välis- kui siseviimistluselt üksteisega sarnased kahekorruselised barakid koosnevad valdavalt mitmest omavahel tulemüüriga eraldatud sektsioonist.</span>


source: A
code: 8287
name: Balti Puuvillavabriku tööliselamu Sitsi t. 5A, 1901-1905
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on kahekorruseline, sümmeetrilise fassaadijaotusega, kõrge sokli ja kelpkatusega. Aknad on majal tervikuna välja vahetatud plastikraamidega akende vastu. Algupärased puitraamid on pööninguakendel, mille väljaehitusel on viilkatus. Korstnapitsid on laotud silikaattellistest ning väikse karniisiga. Välisuks on metallist. Varikatus pole kooskõlas hoone arhitektuuriga. Hoonel on madal eterniitkattega kelpkatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Sitsi asumis, Sitsi tn 5A.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sitsi 5A hoone puhul on tegemist Balti Manufaktuuri, varasemalt Balti Puuvillavabriku 8-kortelise tööliselamuga. Hoone on ehitatud nõukogude perioodil, 1951 aastal tüüpprojekti alusel.</span>


source: A
code: 8288
name: Balti Puuvillavabriku tööliselamu Sitsi t. 5B, 1901-1905
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 5b koosneb kolmest sektsioonist, kuid naaberbarakkide hulgas on ka kahesektsioonilisi elamuid. Barakkide askeetlikku välisilmet rangestavad ühtne aknarütm ning sissepääsude ees paiknevad massiivsed paekivist trepid. Välisfassaadi pea ainsaks dekoorielemendiks on paekivist sokli kohal kulgev tagasihoidlik dekoratiivne veelaud ning kohati veel säilinud kahepoolsed tahveldatud välisuksed. Madalat kelpkatust ilmestavad jässakad korstnad ning poolkaarekujulised valgusavad. Hooned on kogu põrandapinna ulatuses kellerdatud.Igasse sektsiooni planeeriti 20 kööktuba. Sektsiooni mõlemas otsas on avarad trepikojad, kus asuvad panipaik ning kuivkäimlad, algselt iga viie korteri kohta üks. Ametnikemajas oli käimlaid pisut rohkem, kuid siingi olid need koridoris. Treppe ääristavad tänaseks kriitilises seisus olevad uhked balustraadid. Trepikojast pääseb piki sektsiooni kulgevasse kitsasse koridori, millest mõlemale poole jäävad korterid. Algselt ühepoolsete tahveldatud korteriuste vahel on tänagi kasutusel kõrged puidust seinakapid. Kööktubade siseviimistlus oli napp - seinad olid poolest saadik valgeks lubjatud, alumine osa kaetud aga tumeda (pruunikaspunase või rohelise) lubivärviga. Tapeedid olid algselt lubatud ainult direkori majas ja Sitsi tn. 3 asuvas meistritemajas, mujal olid need keelatud, et tagada tuleohutust. Laed olid kööktubades valgeks lubjatud, põrandad värvimata, ainult värnitsaga krunditud. Koridorides olid põrandad värvitud, seinte ja kojakappide värviks oli tumepruun. Igas kööktoas oli uksepoolses ruumiosas vasakut kätt 2 augu ja praehjuga pliit soemüüriga. Enamikus töölismajadest ja ka osades meistrite korteritest olid metallist, seest tellistega vooderdatud pliidid, mida rahvas kutsus "plekkpliitadeks". Paremates korterites meistritemajas olid kahhelkividest pliidid. Küttepuid sai osta vabriku kaudu ja neid hoiti maja keldris. Veekraan ja valamu olid koridoris iga kümne korteri kohta. Elekter oli algul üksnes tehase peahoones ja direktori majas, töölisrtemajades oli petrooleumivalgustus. Kojalampide süütamise eest vastutas kojamees ja see perekond, kelle käes oli parajasti kojakord. Tänaseks on siselahendust pisut muudetud, kortereid on kokku ehitatud, rajatud on individuaalseid käimlaid. Kasinate elutingimuste parendamise ning samuti ka vandalismi käigus on barakkide mitmed originaalsed detailid – uksed, aknaraamid, trepibalustrid – küll kaotsi läinud, kuid asumi terviklik väljanägemine on siiski säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestise lühikirjeldus: 20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu ja hilisem Tallinna linna arhitekt Rudolf Otto Knüpfer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök ja hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas. Säilinud töölisbarakid (Sitsi tn. 5-11) kulgevad piki Sitsi tänavat palistades seda ühtse katkematu frondina peaaegu tänase Sõle tänavani välja. Sitsi tn. 5b paikneb aga hoovis, tänava suhtes väikese nurga all, mille tulemusena tekib asumisse barakkide vahele õdus kõrghaljastusega kaetud kolmnurkse kujuga väljak (algselt kasutatud ka turuväljakuna). Nii välis- kui siseviimistluselt üksteisega sarnased kahekorruselised barakid koosnevad valdavalt mitmest omavahel tulemüüriga eraldatud sektsioonist.</span>


source: A
code: 8289
name: Balti Puuvillavabriku tööliselamu Sitsi t. 7, 1901-1905
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 7 koosneb kahest sektsioonist, mis ongi asumis enam levinud variant. Barakkide askeetlikku välisilmet rangestavad ühtne aknarütm ning sissepääsude ees paiknevad massiivsed paekivist trepid. Välisfassaadi pea ainsaks dekoorielemendiks on paekivist sokli kohal kulgev tagasihoidlik dekoratiivne veelaud ning kohati veel säilinud kahepoolsed tahveldatud välisuksed. Madalat kelpkatust ilmestavad jässakad korstnad ning poolkaarekujulised valgusavad. Hooned on kogu põrandapinna ulatuses kellerdatud. Igasse sektsiooni planeeriti 20 kööktuba, erandiks on maja Sitsi 5, kus algselt elasid ametnikud ja poolmeistrid ning mis koosneb pisut suurematest, toast ja köögist koosnevatest elamispindadest. Sektsiooni mõlemas otsas on avarad trepikojad, kus asuvad panipaik ningkuivkäimlad, algselt iga viie korteri kohta üks. Ametnikemajas oli käimlaid pisut rohkem, kuid siingi olid need koridoris. Treppe ääristavad tänaseks kriitilises seisus olevad uhked balustraadid. Trepikojast pääseb piki sektsiooni kulgevasse kitsasse koridori, millest mõlemale poole jäävad korterid. Algselt ühepoolsete tahveldatud korteriuste vahel on tänagi kasutusel kõrged puidust seinakapid. Kööktubade siseviimistlus oli napp - seinad olid poolest saadik valgeks lubjatud, alumine osa kaetud aga tumeda (pruunikaspunase või rohelise) lubivärviga. Tapeedid olid algselt lubatud ainult direkori majas ja Sitsi tn. 3 asuvas meistritemajas, mujal olid need keelatud, et tagada tuleohutust. Laed olid kööktubades valgeks lubjatud, põrandad värvimata, ainult värnitsaga krunditud. Koridorides olid põrandad värvitud, seinte ja kojakappide värviks oli tumepruun. Igas kööktoas oli uksepoolses ruumiosas vasakut kätt 2 augu ja praehjuga pliit soemüüriga. Enamikus töölismajadest ja ka osades meistrite korteritest olid metallist, seest tellistega vooderdatud pliidid, mida rahvas kutsus "plekkpliitadeks". Paremates korterites meistritemajas olid kahhelkividest pliidid. Küttepuid sai osta vabriku kaudu ja neid hoiti maja keldris. Veekraan ja valamu olid koridoris iga kümne korteri kohta. Elekter oli algul üksnes tehase peahoones ja direktori majas, töölistemajades oli petrooleumivalgustus. Kojalampide süütamise eest vastutas kojamees ja see perekond, kelle käes oli parajasti kojakord. Tänaseks on siselahendust pisut muudetud, kortereid on kokku ehitatud, rajatud on individuaalseid käimlaid. Kasinate elutingimuste parendamise ning samuti ka vandalismi käigus on barakkide mitmed originaalsed detailid – uksed, aknaraamid, trepibalustrid – küll kaotsi läinud, kuid asumi terviklik väljanägemine on siiski säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu ja hilisem Tallinna linna arhitekt Rudolf Otto Knüpfer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök ja hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas.  Säilinud töölisbarakid (Sitsi tn. 5-11) kulgevad piki Sitsi tänavat palistades seda ühtse katkematu frondina peaaegu tänase Sõle tänavani välja. Lisaks tänava-äärsetele paikneb üks barakk hoovis, tänava suhtes väikese nurga all, mille tulemusena tekib asumisse õdus kõrghaljastusega kaetud kolmnurkse kujuga väljak (algselt kasutatud ka turuväljakuna).   Nii välis- kui siseviimistluselt üksteisega sarnased kahekorruselised barakid koosnevad valdavalt mitmest omavahel tulemüüriga eraldatud sektsioonist.</span>


source: A
code: 8290
name: Balti Puuvillavabriku tööliselamu Sitsi t. 9, 1901-1905
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 9 koosneb kolmest sektsioonist, mis ongi asumis enam levinud variant. Barakkide askeetlikku välisilmet rangestavad ühtne aknarütm ning sissepääsude ees paiknevad massiivsed paekivist trepid. Välisfassaadi pea ainsaks dekoorielemendiks on paekivist sokli kohal kulgev tagasihoidlik dekoratiivne veelaud ning kohati veel säilinud kahepoolsed tahveldatud välisuksed. Madalat kelpkatust ilmestavad jässakad korstnad ning poolkaarekujulised valgusavad. Hooned on kogu põrandapinna ulatuses kellerdatud. Igasse sektsiooni planeeriti 20 kööktuba, erandiks on maja Sitsi 5, kus algselt elasid ametnikud ja poolmeistrid ning mis koosneb pisut suurematest, toast ja köögist koosnevatest elamispindadest. Sektsiooni mõlemas otsas on avarad trepikojad, kus asuvad panipaik ningkuivkäimlad, algselt iga viie korteri kohta üks. Ametnikemajas oli käimlaid pisut rohkem, kuid siingi olid need koridoris. Treppe ääristavad tänaseks kriitilises seisus olevad uhked balustraadid. Trepikojast pääseb piki sektsiooni kulgevasse kitsasse koridori, millest mõlemale poole jäävad korterid. Algselt ühepoolsete tahveldatud korteriuste vahel on tänagi kasutusel kõrged puidust seinakapid. Kööktubade siseviimistlus oli napp - seinad olid poolest saadik valgeks lubjatud, alumine osa kaetud aga tumeda (pruunikaspunase või rohelise) lubivärviga. Tapeedid olid algselt lubatud ainult direkori majas ja Sitsi tn. 3 asuvas meistritemajas, mujal olid need keelatud, et tagada tuleohutust. Laed olid kööktubades valgeks lubjatud, põrandad värvimata, ainult värnitsaga krunditud. Koridorides olid põrandad värvitud, seinte ja kojakappide värviks oli tumepruun. Igas kööktoas oli uksepoolses ruumiosas vasakut kätt 2 augu ja praehjuga pliit soemüüriga. Enamikus töölismajadest ja ka osades meistrite korteritest olid metallist, seest tellistega vooderdatud pliidid, mida rahvas kutsus "plekkpliitadeks". Paremates korterites meistritemajas olid kahhelkividest pliidid. Küttepuid sai osta vabriku kaudu ja neid hoiti maja keldris. Veekraan ja valamu olid koridoris iga kümne korteri kohta. Elekter oli algul üksnes tehase peahoones ja direktori majas, töölisrtemajades oli petrooleumivalgustus. Kojalampide süütamise eest vastutas kojamees ja see perekond, kelle käes oli parajasti kojakord. Tänaseks on siselahendust pisut muudetud, kortereid on kokku ehitatud, rajatud on individuaalseid käimlaid. Kasinate elutingimuste parendamise ning samuti ka vandalismi käigus on barakkide mitmed originaalsed detailid – uksed, aknaraamid, trepibalustrid – küll kaotsi läinud, kuid asumi terviklik väljanägemine on siiski säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu ja hilisem Tallinna linna arhitekt Rudolf Otto Knüpfer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök ja hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas.  Säilinud töölisbarakid (Sitsi tn. 5-11) kulgevad piki Sitsi tänavat palistades seda ühtse katkematu frondina peaaegu tänase Sõle tänavani välja. Lisaks tänava-äärsetele paikneb üks barakk hoovis, tänava suhtes väikese nurga all, mille tulemusena tekib asumisse õdus kõrghaljastusega kaetud kolmnurkse kujuga väljak (algselt kasutatud ka turuväljakuna).   Nii välis- kui siseviimistluselt üksteisega sarnased kahekorruselised barakid koosnevad valdavalt mitmest omavahel tulemüüriga eraldatud sektsioonist.</span>


source: A
code: 8291
name: Balti Puuvillavabriku tööliselamu Sitsi t. 11, 1901-1905
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sitsi tn. 11 koosneb erandlikult ühest sektsioonist, kuid naaberbarakkide hulgas on ka kolmesektsioonilisi elamuid. Barakkide askeetlikku välisilmet rangestavad ühtne aknarütm ning sissepääsude ees paiknevad massiivsed paekivist trepid. Välisfassaadi pea ainsaks dekoorielemendiks on paekivist sokli kohal kulgev tagasihoidlik dekoratiivne veelaud ning kohati veel säilinud kahepoolsed tahveldatud välisuksed. Madalat kelpkatust ilmestavad jässakad korstnad ning poolkaarekujulised valgusavad. Hooned on kogu põrandapinna ulatuses kellerdatud. Igasse sektsiooni planeeriti 20 kööktuba. Sektsiooni mõlemas otsas on avarad trepikojad, kus asuvad panipaik ning kuivkäimlad, algselt iga viie korteri kohta üks. Ametnikemajas oli käimlaid pisut rohkem, kuid siingi olid need koridoris. Treppe ääristavad tänaseks kriitilises seisus olevad uhked balustraadid. Trepikojast pääseb piki sektsiooni kulgevasse kitsasse koridori, millest mõlemale poole jäävad korterid. Algselt ühepoolsete tahveldatud korteriuste vahel on tänagi kasutusel kõrged puidust seinakapid. Kööktubade siseviimistlus oli napp - seinad olid poolest saadik valgeks lubjatud, alumine osa kaetud aga tumeda (pruunikaspunase või rohelise) lubivärviga. Tapeedid olid algselt lubatud ainult direkori majas ja Sitsi tn. 3 asuvas meistritemajas, mujal olid need keelatud, et tagada tuleohutust. Laed olid kööktubades valgeks lubjatud, põrandad värvimata, ainult värnitsaga krunditud. Koridorides olid põrandad värvitud, seinte ja kojakappide värviks oli tumepruun. Igas kööktoas oli uksepoolses ruumiosas vasakut kätt 2 augu ja praehjuga pliit soemüüriga. Enamikus töölismajadest ja ka osades meistrite korteritest olid metallist, seest tellistega vooderdatud pliidid, mida rahvas kutsus "plekkpliitadeks". Paremates korterites meistritemajas olid kahhelkividest pliidid. Küttepuid sai osta vabriku kaudu ja neid hoiti maja keldris. Veekraan ja valamu olid koridoris iga kümne korteri kohta. Elekter oli algul üksnes tehase peahoones ja direktori majas, töölistemajades oli petrooleumivalgustus. Kojalampide süütamise eest vastutas kojamees ja see perekond, kelle käes oli parajasti kojakord. Tänaseks on barakkide siselahendust pisut muudetud, kortereid on kokku ehitatud, rajatud on individuaalseid käimlaid. Kasinate elutingimuste parendamise ning samuti ka vandalismi käigus on barakkide mitmed originaalsed detailid – uksed, aknaraamid, trepibalustrid – küll kaotsi läinud, kuid asumi terviklik väljanägemine on siiski säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Üheks esimeseks sääraseks arenduseks oli Sitsi asum, mille alguseks võib lugeda juba 1898. aastat, kui kohalike saksa päritolu töösturite eestvõttel vabriku rajamiseks vastav ettevõte loodi. Paar aastat hiljem andis vabrik juba toodangut ning samal ajal asuti Sitsi mäele, tänase Sitsi tänava ja vabrikuhoonete vahele välja ehitama ka asulat ennast. Asumi arhitektuuriliseks suunajaks oli kunagine Eestimaa kubermangu ja hilisem Tallinna linna arhitekt Rudolf Otto Knüpffer. Töölismajad ja meistritemajad ehitati ajavahemikul 1901-1905, ehitamine algas Kopli tänava poolsest otsast ja liikus siit Pelguranna poole. Kõige tagumised, kiriku ümbruses asunud barakid, on tänaseks hävinud. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba 1940ndatest ning algsesse asumisse ei kuulu. Samast ajast pärineb ka aadressil Sitsi 5A paiknev elamu. Kopli tänava poolsesse ossa, teistest hoonetest pisut eraldi, avara aiaga krundile rajati direktori villa (Kopli tn. 35A), samasse lähedusse ka meistrite elamu (Sitsi tn. 3), selle taha pesuköök ja hobusetall. Hiljem lisandus Kopli ja Sitsi tänava nurgale ka koolihoone (Sitsi tn. 1). Saunahoone ning kirik asuvad Sõle tänava poolses otsas.  Säilinud töölisbarakid (Sitsi tn. 5-11) kulgevad piki Sitsi tänavat palistades seda ühtse katkematu frondina peaaegu tänase Sõle tänavani välja. Lisaks tänava-äärsetele paikneb üks barakk (Sitsi tn. 5B) hoovis, tänava suhtes väikese nurga all, mille tulemusena tekib asumisse õdus kõrghaljastusega kaetud kolmnurkse kujuga väljak (algselt kasutatud ka turuväljakuna). Väljaku kitsamas servas paikneb aga 1940ndatel rajatud barakk. Nii välis- kui siseviimistluselt üksteisega sarnased kahekorruselised barakid koosnevad valdavalt mitmest omavahel tulemüüriga eraldatud sektsioonist.</span>


source: A
code: 8292
name: Balti Puuvillavabriku tööliselamu Sitsi t. 13, 1923. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegu on lihtsa põhiplaaniga kahekorruselise elamuga. Hoone paekivist madal sokkel on krohvitud ning seinapinda katab horisontaalne puitlaudis. Hoone tänavapoolset fassaadi ilmestab kolmnurkfrontoon ühes kaheksanurkse ümaraknaga. Ülejäänud aknad on erinevate raamjaotuste ja suurustega puit- ja plastikraamidega, metalluksega sissepääs asub tagafassaadil. Hoonel on eterniitkattega kelpkatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Koplis, Sitsi tn 13.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tsaariajal ja esimese Eesti Vabariigi ajal oli riigi kõige tähtsam tööstusharu tekstiilitööstus. Kreenholmi Manufaktuuri järel teine puuvillavabrik Eestis oli Balti Puuvillavabrik, mis rajati Kopli tee äärde 1899. aastal ja 1989.aastal asutati kolme miljoni rubla suuruse põhikapitaliga aktsiaselts „Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Manufaktuur“, mille peakontor asus Peterburis. 1899. aastal kooskõlastati vabriku ehitusprojekt, mille autoriks oli tollal hästi tuntud arhitekt Rudolf Otto von Knüpffer. Esialgne prohekt nägi ette kahe tootmishoone paigutamis üksteise kõrvale, lühikese aja pärast ühest loobuti. Samas projektis on vabriku direktori elamu projekt ning selle lähistel kaks esimest tööliselamust. Puidust kahekorruseline direktori elamu ehitati tõenäoliselt küllaltki projekti lähedaselt. Töölismaju ehitati juurde hiljemgi, Sitsi tänava lõpus ühtsesse kompleksi sulanduvad
barakid (Sitsi tn. 13 ja 15) pärinevad aga juba nõukogude perioodi ning algsesse asumisse ei kuulu.</span>


source: A
code: 8293
name: Balti Puuvillavabriku asula kirik (Kõikide Kurbade Rõõmu Jumalaema kirik), 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa põhiplaaniga tüüpilise õigeusukirikuga. Hoone fassaad on liigendatud tellise ning krohvitud seintega, hoone katusel troonib sakraalehitisele tüüpiline tornehitis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna Kõikide Kurbade Rõõmude Jumalaema kirik kuulub Balti Puuvillavabriku hoonetekompleksi koosseisu. Hoone ehitusaeg pole täpselt teada. Kiriku sarnase suurusega hoone on esmakordselt ära näidatud Balti Puuvillavabriku 1913.a plaanidel, mille alusel on hoone dateeritud. Oletatavasti kohandati kirikuks olemasolev hoone, sest hoone orientatsioon ilmakaarte suhtes ei vasta õigeusu kiriku kaanonitele. Kiriku varasematest suurtest ümberehitustest puudub ülevaade. 1960-1970.aa ehitati kiriku eeskoda suuremaks. 1980.a ehitati kirikule abiruumid. 1985.a vaadati kirik üle seoses Eesti apostlik-õigeusu kirikute arhitektuuriajaloolise inventeerimisega. 1997.a oli kirikuhoone arhitektuurimälestiseks tunnistamine osaliselt seotud sooviga säilitada tööstusarhitektuuri suurkompleksi ansambliline terviklikkus. 1950-1980.aa tehtud juurdeehitused ei moonutanud olulisest ajaloolist kirikut. 1998.a arh N. Jakobišvili ümberehitusprojektiga muudeti kiriku pearuumi mahuline lahenduse ning ehitati pearuumi markeeriv kõrgem nelitise-osa, mis krooniti sihvaka polügonaalse tambuuri ja sibulakujulise keskkupliga. 1999.a likvideeriti 1998.a tehtud ümberehitused. 2006.a rekonstrueeriti altariseina keskmise ava ülemine osa ümarkaarseks.</span>


source: A
code: 8294
name: Balti Puuvillavabriku asula saun, 1901-1905
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruselisel hoonel on paekivist vundamendid, välis- ja kandeseinad, katus on plekist. Vahelaed on raudbetoonist ning katusekandjateks on puitsarikad. Akendele on iseloomulik kaarjas kontuur ülemises osas. Krunti ümbritsevad elamud ja Balti Puuvillavabriku asula kirik (Kõikide Kurbade Rõõmu Jumalaema kirik). Siseplaneeringus on säilinud mitu metallkonstruktsioonis täispuidust astmetega treppi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone rajati algselt Balti Puuvillavabriku ("Balti Manufaktuur") saunaks. Nõukogude ajal oli hoone EKP kasutuses. Taasiseseisvuse ajal on hoonet kasutatud kauplusena. 1997. aastal on teostatud hoone ümber- ja juurdeehitus. Hoone välisfassaad on säilinud algsel kujul, vaid osa väravaid ja aknaid on kinni müüritud nissideks ning muudetud on akna ruudustikke. Hoone siseplaneering on muutunud vastavalt hoone kasutajate tehnoloogilistele vajadustele.</span>


source: A
code: 8295
name: Balti Puuvillavabriku Tarvitajate Ühistu hoone, 1920-1930 .a.-d.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline viilkatuse ja ristkülikukujulise põhiplaaniga puitmaja. Olemas on kelder ja pööning. Hoone on paekivivundamendiga, rõhkpalkseintega, mis on omakorda kaetud laudvoodriga, hoonel on plekk-katus. Elamul on kaks trepikoda. Algsena säilinud ja renoveeritud on üks puidust välisuks, mille kohal paikneb värviliste akendega ärker. Õuepoolse välisukse kohal on originaalse kaarejaotusega trepikoja aken. Säilinud on üksikud algsed aknaraamid, suurem osa raame on asendatud originaalide eeskujul tehtud uutega. Sisekujunduses on säilinud originaalseid puituksi. Esi- ja tagatrepikodades on hästi säilinud puidust trepid koos balustritega ning esitrepikojas on säilinud originaalne kiviparkettpõrand. Praegu on hoones korterid, millele lisanduvad I korrusel asuvad kaupluseruumid ja keldris asuvad laoruumid. Arhitektuuriajaloolisi väärtuslikke detaile on hoones säilinud mõned üksikud. Asudes Balti Puuvillavabriku ajaloolise asula territooriumil omab see hoone tähtsust ka Balti Puuvillavabriku arhitektuurse ansambli lahutamatu osana.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone esimene ehitusjärg on pärit 1925. aastast, mil arhitekt E. Habermanni (1884-1944) projekti järgi ehitati maja Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise vabriku juures olevale Kaubatarbijate Ühistule. 1927. aastal teostati juurdeehitus, mille käigus muutus hoone fassaad kolm korda laiemaks ja hoone saavutas praeguse ehitusmahu. Uue tiiva osana ehitati ka kivist trepikoda, mis sai endale aastaarvu "1927". Juurdeehitatud hooneosa keldris oli jääkamber, kaupluse laoruumid, pesuköök ja puukuurid. Hoone tagumises osas asus Balti Puuvillavabriku haridusseltsi väikese lavaga ja kino näitamise võimalusega saal. Uude plokki paigutati väike pagaritööstus ja selle kohal II korrusel asusid kaks korterit ja kontor. Ehitustööde ajal tehti projekti korrektuur, mis nägi ette saalialuse keldri ehitamist. 1936. aastal tehti hoones ümberehitused: vanale kaupluseruumile ehitati uus keldritrepp ja muudeti akende kuju. 1950. aastal toimus hoones kardinaalne ümberehitus, arhitekt E. Põldre pojekti järgi ehitati saaliruumi osa ringi, ehitati vahelagi, püstitati vaheseinad teisele korrusele ning jagati see kolmeks korteriks. Väiksemaid ümberehitusi tehti ka hiljem. 1952. aastal ehitati külgfassaadile kivist trepp. 2005. aastal koostati hoonele sisene ümberehitusprojekt.</span>


source: A
code: 8296
name: Anna Raudkatsi (1886-1965) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 844
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kirikust kirdes asuv matmispaik pärineb 1965. aastast. Tähiseks töödeldud esiküljega pruunikas maakivi, millel tekst "Anna Raudkats 1886- 1965". Plats on liivakattega.

Kirjelduse koostaja: Silja Konsa 2002.a.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Anna Raudkats sündis Külitse alevikus 1886. aastal ja suri Tapal 1965. aastal. Oma hariduse omandas ta Tartus erakoolis ning sealt sai ka koduõpetaja kutse. Ta suundus õpetama Pärnusse, kus lisaks saksa ja prantsuse keele õpetamisele tegeles ka gümnastika õpetamise ja esinemiskavade koostamisega. Ta oli aktiivne ka laulukooris, karskusseltsis ja mujal toimkondades. Oma kõrgema hariduse omandas Helsingi Ülikoolis, kus omandas võimlemisõpetaja kutse. Lisaks õpetajaametile oli ta Eesti rahvatantsude esimene koguja ja üleskirjutaja, rahvatantsuterminoloogia looja, võimlemisõpetaja, tantsupidude kroonitantsu "Tuljak"  looja.</span>


source: A
code: 8297
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Graniidist valmistatud, poleeritud, sokliga 2,52 m kõrgune obelisk, mille esiküljel kivisse raiutud Vabadusristi kujutis ning selle all tekst: ”VÄHENDA SAMMU / PALJASTA PEA / SIIT LÖÖDI TAGASI / EESTI ISESEISVUST / JA VABADUST / HÄVITAV VAENLANE / 5.-6.1.1919 A.”
</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>4.01.1919 tungis vaenlane Jäneda ja Lehtmetsa mõisa poolt peale, kaitses olnud 5. polgu 2. pataljoni osad. Julge ja asjatundliku tegutsemisega hävitati vaenlane.
 Lahingu  mälestusmärk avati 26.06.1932. Vetla silla juures.
Lõhuti 16.10.1940.
Saksa okupatsiooni ajal 25.10.1941 toimus kohaliku Omavalitsuse poolt taasavamine.
Sammas hävitati uuesti teise Nõukogude  okupatsiooni ajal.
Mälestussamba taasavamine toimus lahingu 71 aastapäeval 6.01- 1990.</span>


source: A
code: 8298
name: Otto von Kotzebue (1787-1846) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 335
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Otto von Kotzebue hauasammas  klassitsistlik hauamonument, mille elemendid on laenatud kreeka templiarhitektuurist  ja hauasteelide kujundusest. Mälestusammas  on malmist.  Sambal on näha metallist kinnituspulk. Samba juurde kuulub malmplaat mõõtmetega 150x180 cm.  Hauaplats on ilma piirdetarata, maapinnast ulatuvad välja piirdetara kinnituseks olnud otsikud.  Matuseplatsi pind  on niidetud.  Kahel pool Otto von Kotzebue hauda ja tema haua ees   paiknevad hauaplaadid.  Kotzebue hauaplatsile on maetud ta abikaasa   Amalie von Kotzebue, tütar  Amalie Henriette,   poeg August Reinhold,  viimase abikaasa Sophie ja tütar Eweline-Alexandrine.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Otto von Kotzebue haud asub  Kose kirikuaias.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Baltisaksa päritoluga vene meresõitja. Otto von Kotzebue on sündinud 30. detsembril 1787. a. Vardi mõisas (teistel andmetel Tallinnas). 
Otto von Kotzebue oli 19. sajandi üks edukamaid maadeavastajaid, I järgu kapten (1829). Võttis jungana osa aastatel 1803-06 A. J. von Krusensterni juhitud ümbermaailmareisist. Ise juhtis kaht ümbermaailmareisi: prikil "Rjuruk aastail 1815-18 ja fregatil "Predprijatie" 1823-26. avastas mõlemal reisil saari, teise reisiga pandi alus Vaikse ookeani okeanograafilisele uurimisele. Mõlemad O. v. Kotzebue juhitud reisid tegi laevaarstina kaasa J. F. Eschscholtz, esimeses reisis osales ka A. von Chamisso, teises E. Lenz.
Viimased eluaastad elas Otto von Kotzebue oma kodumõisas Triigil Harjumaal. Ta suri 15. veebruaril 1846. a. Tallinnas.
Otto von Kotzebue järgi on nimetatud tema avastatud laht Alaska looderannikul.
(Allikas:Eestigiid kodulehekülg http://www.eestigiid.ee/?Person=nimi&start=105&ItemID=13)</span>


source: A
code: 8300
name: Eduard Ahrensi (1803-1863) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 332
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Eduard Ahrensi haud asub Kuusalu kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eduard Ahrens sündis 03.aprillil 1803 Tallinnas. Tallinna toomkoolis 1811-1819, Tartu Ülikoolis theol 1820-1923. Koduõpetaja Kose khk Pikavere mõisas 1824-1831, Vana-Vigalas krahv Sieversi perekonnas 1831-1837, Kuusalu koguduse õpetaja 1837-1863, Ida-Harju praost 1860-1863; ÕES auliige 1845-1847, Eestimaa Kirjandusühing 1842. Suri 19.veebruaril 1863 Tallinnas kopsurabandusse, maeti Kuusalu kalmistule.
Eduard Ahrens oi eesti keele uue kirjaviisi ja lauseõpetuse aluste rajaja.
 XIX sajandi alguskümnenditeni oli eesti keele kirjapanemisel kasutusel ortograafia, mis ei arvestanud eesti keele ehitusega, vaid lähtus saksa keele arusaamadest. Eesti keeles on oluline roll pikkade ja lühikeste häälikute vastandusel. Vana kirjaviis püüdis kajastada ainult täishäälikute pikkust, kusjuures seda, kas täishäälik on lühike või pikk, märgiti hoopis täishäälikule järgneva kaashääliku kirjapanemise abil.
Kaashäälik kirjutati ühekordselt siis, kui taheti märkida, et talle eelnev täishäälik on pikk.
Vana kirjaviisi puudulikkust märkasid paljud haritlased, kes XIX sajandi  alguskümnenditel eesti keele edendamisega tegelesid. Tehti mitmesuguseid ettepanekuid kirjaviisi parandamiseks. Näiteks Otto Wilhelm Masing ja Friedrich Robert Faehlmann pakkusid välja oma kirjaviisid – aga need mõlemad kopeerisid  vana kirjutustava. Esimene, kes soovitas kirjutada lühikest vokaali alati ühe tähega ja pikka kahe tähega, oli 1820.aastatel soome keeleuurija Adolf Ivar Arvidsson. Aga see, nn soome kirjaviis, tundus tol ajal liiga pöörane, sest vana kirjaviisiga oldi harjunud.

1840.aastatel hakkas Kuusalu pastor Eduard Ahrens eesti keele grammatikat põhjalikult süstematiseerima. Ahrens püüdis eesti keeles toimivaid mehhanisme täpselt kirjeldada ja reeglistada, kuid taipas varsti, et vana kirjaviisi kasutades on seda võimatu teha, sest eesti keeles on olemas lühikesed ja pikad häälikud  ning lahendus on see, kui kirjutada  lühike häälik ühekordselt ja pikk kahekordselt. Oma grammatika esimeses trükis ei söandanud Ahrens  uut viisi näitesõnade kirjapanemisel  kasutada (grammatika ise oli saksakeelne). Aga teises trükis 1853. aastal olid näitesõnad ja näitelaused kõik juba uues kirjaviisis.
Ahrensi kirjaviisi reform põhjustas  palju vaidlemist, enne kui uus ortograafia kasutusele võeti. Päris üldkehtivaks sai see alles pärast Ahrensi surma, 1870.aastate alguses.

Ahrensi uuenduslikkus ei piirdunud ainult kirjaviisi reformiga.Ahrens loobus   seni kehtinud traditsioonist, mille kohaselt võeti eesti keele kirjeldamisel eeskujuks saksa ja ladina keele grammatikad. Ta võttis eeskujuks soome keele grammatika, sest  arvas, et eesti keel on „soome keele tütar”, st et eesti keel on tekkinud some keelest. Ahrens väitis: „Eesti keel on tuletatud keel ja teda saab ainult soome keele kaudu selgitada.”
Äärmuslik soomekesksus oli  põhiline puudus, mida akadeemik Ferdinand Johann Wiedemann Ahrensile ette heitis. Wiedemann rõhutas, et eesti keel on täiesti iseseisev, soome keelega võrdne keel.
Ahrens  tahtis muuta saksapärast kirjakeelt nii, et see sarnaneks rohkem rahvapärase kõnekeelega.
Saksapärased ei olnud mitte ainult eesti keele kohta kirjutatud grammatikad, vaid ka kirjalik eesti keel ise. Eesti kirjakeele olid loonud XVI ja XVII sajandil sakslastest kirikuõpetajad, kes vajasid eesti keelt selleks, et selgitada eestlastele ristiusu tõdesid. Nad pidasid ennast kõrgema kultuuri kandjateks, ning seetõttu ka oma keelt kõrgemaks ja täiuslikumaks kui eesti keelt. Paljude ristiusu mõistete ja arusaamade jaoks polnud tollases eesti keeles sõnu ega väljendeid.  Selle tulemusel oli keel, mida eestlased kirikuraamatutest lugesid ja oma kirikuõpetaja suust kuulsid, väga erinev sellest keelest, mida nad omavahel rääkisid. Ahrens kirjutas: „Eestlane räägib pastoraadis hoopis teist keelt kui külas. Ta oskab kirikukeelt väga hästi ja kasutab seda hingekosutusli-
kes vestlustes alati, sageli aga ka teistel puhkudel, kui ta usub, et saab end sel viisil kergemini mõistetavaks teha. [---] Kuna ta on kõik oma kiriklikud raamatud saanud haritud sakslaste käest, siis peab ta vigast kirikukeelt õilsaks ja suursuguseks ning oma õiget külakeelt jämedaks ja labaseks.”

Paljud eestlased  olid XIX sajandi esimesel poolel sama meelt varasemate estofiilsete kirikuõpetajatega ja uskusid, et lõhe kaotamiseks kahe eesti keele vahelt tuleks eestlastele kirikukeel selgeks õpetada, sest see on parem. Ahrens leidis, et hoopis kirikuõpeta-
jad peaksid ära õppima tõelise eesti keele.

Eesti rahvakeelt oli esimesena hakanud au sisse tõstma juba Äksi pastor Otto Wilhelm
Masing.  Eduard Ahrens hindas Masingu keelelisi seisukohti väga kõrgelt, siiski leidis ta, et rahvakeele kasutamisest üksi ei piisa.  Ta leidis, et põhjalik keelereform on võimalik ainult siis, kui kirikuraamatud kirjutatakse ümber puhtas rahvakeeles – eestlane hakkab alles siis oma keelt hindama, kui see keel kõneleb talle vastu ka kiriklikest raamatutest. Selleks, et kirikuõpetajad saaksid rahvakeelt kasutada, tuleb seda
keelt kõigepealt uurida ja teaduslikult kirjeldada. Tõelise eesti keele
kirjeldamisel ei saanud Ahrens toetuda kirjalikele tekstidele, sest need
olid tema silmis  vigased. Ta pidi lähtuma tegelikult kõneldavast keelest. Seetõttu oli tema esmaseks ülesandeks muretseda endale elava murdekeele näitestik.
Ka mõned teised XIX sajandi alguse saksa kirikuõpetajad olid rahvakeelt kogunud, olid kirja pannud, mis väljendeid nad kuulsid, ning Ahrens kasutas ka nende materjale. Aga suures osas kogus ta oma näitematerjali ise Kuusalu talupoegadega vesteldes. Süstemaatilise keelekogumise tulemusena valmis grammatika, mis arvestas kõnekeelt.

Oma eluajal ei leidnud Ahrens tunnustust. Vanameelsed saksa pastorid ei tahtnud tema uuendustest eriti kuulda, mis on ka igati mõistetav, sest rahvakeele õppimine nõudnuks neilt suurt pingutust. Ametlikult toodi eitava suhtumise põhjenduseks see, et kuna eest-
lased on vana kirikukeelega juba harjunud, siis pole enam mõtet seda muutma hakata.
Kõige ägedamad konfliktid tekkisid Ahrensil  esimeste eesti soost haritlastega. Kõige teravam keelealane konflikt tekkis Ahrensil Faehlmanniga, kes oli Ahrensi grammatika esimese trüki ilmumise aegu Õpetatud Eesti Seltsi esimees ja avaldas ka ise keelekirjutisi. Ahrens söandas neid kirjutisi ühes oma pikemas artiklis kritiseerida ja pakkus selle artikli avaldamiseks Õpetatud Eesti Seltsi toimetistesse. Faehlmann ei kannatanud kriiti-
kat. Seltsi esimehena saavutas ta selle, et Ahrensi artiklit keelduti avaldamast, mispeale Ahrens astus  seltsist välja (ehkki paar aastat enne seda oli ta oma teenete eest valitud seltsi auliikmeks).
Eriarvamusi oli Ahrensil ka Friedrich Reinhold Kreutzwaldiga. Ahrens kritiseeris  „Kalevipoja” keelt – öeldes, et see ei ole vana arhailine rahvalaulu keel ega ka kaasaegne kõnekeel, vaid isetehtud kunstlik segu.

Kuigi Ahrens terve oma elu kõigiga väitles ning ei leidnud esialgu  poolehoidjaid, hakati tema seisukohti siiski aktsepteerima ja hindama. Kõik järgnevad eesti keele grammatikad tuginevad Ahrensi töödele. Nii et 1893. aastal, 30 aastat pärast Ahrensi surma, kui Villem Reiman kirjutas Ahrensi elust ja tegevusest esimese pikema ülevaate, võis ta alustada tõdemusega, et „kogu eesti keele uurimine seisab Eduard Ahrensi õlade pääl”.

Eduard Ahrensi töödega lõppes vana, Heinrich Stahli grammatikast alguse saanud saksa ja ladina orientatsiooniga grammatikatraditsioon ning sai alguse uus, soomesuunaline keelekäsitlusviis, mis on püsinud tänini.
Ajalooarhiivis säilitatakse E. Ahrensi 1840. aastast pärit käsikirja «Versuch die ortoepischen Zeichen Masings durch Zurückführung der estnischen Aussprache auf ihre Gesetze entbehrlich zu machen». 
Eduard Ahrensi kõige  olulisemad keelealased tööd on: Johann Hornung, meie eesti kirikukeele looja, Eesti keele Tallinna murde grammatika, Eesti Piibli keelevead.</span>


source: A
code: 8299
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mustast graniidist valmistatud, poleeritud, sokliga obelisk, millel tekst” Kuusalu / kogudus / mäletab tänuga oma pojad / kes suurel wõitluse ajal / oma elu jätsid / Eesti kodu kaitseks.” Ja selle all : “Kuida on Wägevvad langenud / kesktapluses `Oh mu  wend Jonathan / mul on kahju sinust `2Sam 125”. 
Soklil on tekst “Eesti Wabaduse sõjas / 1918-1920 langesid” ja 12 sõduri nimed. Kolmel ülejäänud küljel on tekst “Suures maailmasõjas / 1914-1918 / said surma” ja kokku 60 nime (samba esialgsel variandil oli 53 nime). Sammas on 4,26m kõrge.
Taasavatud sambale on raiutud lisatekst: ”Püstitatud 1921 / Purustatud 1941/ Taasavatud 1942 /Vabadussõjas langenute / nimed maha raiutud  1945 / Restaureeritud 1988 / Heino Kuura” ja “lõpetas / Arno Pajupuu”.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Vabadussõja mälestussammas asub Kuusalu kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kuusalu kalmistul asub  Vabadussõjas ja I maailmasõjas langenute mälestuseks  ausammas, mis avati 16. mail 1921 pastor R. Lutheri õnnistusel. See oli esimene mälestussammas, mis Vabadussõjas langenutele Eestis püstitati.
Sammas lõhuti 2. juulil 1941 osaliselt, tükid maeti maha.
Taastamine toimus 10. augustil 1942. 
1945 eemaldati osa teksti, nimelt Vabadussõja nimetus koos langenute nimedega.
Kolmandat korda pühitseti  ausammas 26. novembril 1988.</span>


source: A
code: 8301
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Valmistatud Vasalemma marmorist ja kujutab endast soklile asetatud, õhukest, baasiga risttahukat, mida katab kolmnurkse frontooniga kahepoolse kaldega kivikatus, mille peal on ladina rist. Risttahuka esiküljel on tekst "Eesti wabadussõjas langenud sõdurid/ 1918.-1920." ja 8 nime. Nende all on süvareljeefis ristatud tammeoksad ja nende keskel ladina risti kujutis. Soklil kiri "Suuremad armastust ep ole ühelgi, kui see/ et tema oma elu jätab oma sõprade eest. Joh.15.13" ja teksti all on kujutatud ristatud mõõgad. Samba tagumisel küljel on kiri "Ilmasõjas langenud sõdurid 1914.-1918" ja 30 langenud sõduri nimed. Soklil on kiri "Ilmasõjas teadmata kadunud sõdurid" ja selle all 30 nime. Sammas on ümbritsetud sepisaiaga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas avati 29.06. 1924. ja seisab tänini. Samba kivitöö tegi kohalik kiviraidur Emil Weiss.</span>


source: A
code: 8302
name: Maja, kus elas ja töötas Amandus Adamson
type: ajaloomälestis
alt_id: 324
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on puidust 1,5 korruseline ja liigendatud põhiplaaniga. Ühelt poolt kannab hoone endas tolle aja Peterburi ümbruse puitpitsiga dekoreeritud suvilate hõngu, teisalt aga skulptori enda loomingulisi kajastusi. Dekoreeritud sarikaotsad, puitkonsoolid, ehislaudis, tuulelipp, väike katusetornike. Võib arvata, et keerukamad puitdetailid on tema enda tehtud ning seeläbi omandab hoone lisaväärtuse. Olulisi ümberehitusi teostatud ei ole. Hoone loodeküljel paiknevad väike tuba ja köök ning kaguküljel katuse alla ulatuv kõrge ateljee ja väike tuba. Ateljee mõlemas otsas paiknevad väikesed katusekambrid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1890ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8303
name: Leetse-Lepiku talu kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 333
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>330 m2 suurune, plaanilt ristkülikuline kalmistu on rajatud hiljemalt 20. sajandi esimesel veerandil. Kalmistul on säilinud kaheksa üksikhaua tähist ja üks umbes 20 m2 pindalaga perekonna matmisplats. Kalmistu piirdeks on ligikaudu 1,2 m kõrgune lattaed, mis kirdeküljel asetseb muldvalli peal. Loodeotsas on umbes meetri laiune jalgvärav, kaguotsas 2,5 m laiune kahepoolne värav. Matused hõlmavad edelapoolse poole kalmistust, kirdepoolne on kaetud kõrghaljastusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu on rajatud 19. sajandi lõpus.
Kalmistule on maetud: Jakob Evald (1831-1915), Johan Evald (1860-1920), Aleksander Evald (1893-1919), Elfriede Evald (1902-1934), Helene Katharina (Leena) Evald (1864-1956), Nikolai Triik (1884-1940), Lydia Evald (1890-1979) (Allikas: Vikipeedia https://et.wikipedia.org/wiki/Leetse-Lepiku_talu_kalmistu, 27.01.2017).</span>


source: A
code: 8304
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 485
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaud on hulknurkse põhiplaaniga ja pindalaga ca 170 ruutmeetrit. Pinnase katteks on telliskivipuru. Matuseplats on ümbritsetud hekiga. Hauatähiseks on poleeritud roosast graniidist 1978. aastal püstitatud mälestussammas, mille autor on skulptor A. Mölder. Sambal on tekst eesti ja vene keeles. 1984. aastal paigaldati täiendavalt kaks mälestuskivi hukkunute nimedega (mida õnnestus välja selgitada). Mälestussamba mõõtmed on: kõrgus 2,3 m, laius 1,62 m ja paksus 0,45 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Audru alevikus mõisa pargis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas on püstitatud 1978. aastal ja mälestuskivid on paigaldatud 1984. aastal.</span>


source: A
code: 8305
name: Audru kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kirikust lääne 400 m lääne suunas. Audrust Pärnu-Lihula maanteele viiva tee ääres. Kalmistu jääb teest põhja, ca 200 m kaugusele. Kalmistu üldpindala on 4,23 ha. Välispiirdeks on kohati hävinud maakivikuhjatis, kõrgusega ca 0,4 m. Kalmistu peavärav (lõunasuunal) on neljapostiline. Figuurselt tahutud kergelt koonusjad graniitpostid mõõtudega 0,8x0,8x3,3 m(h) moodustavad transportava 2,2m, mis on sepisvõrega suletav. Konstruktsiooniliselt analoogsed külgedes paiknevad graniitpostid mõõtudega 0,5x05x1,8 m moodustavad kaks ava jalakäijatele (1,0m), milledel võresid ilmselt pole olnudki. Kalmistul asub monument "Eesti iseseisvuse eest langenutele". 
Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded oli 1997.a. aruande kohaselt: 375 metalltähist sh sepiseid 29; sepisaedu samast perioodist - 12; kivist hauatähiseid samast perioodist - 66. (K. Jatsa 1997.a. inventariseerimise andmed).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 18. sajandil.</span>


source: A
code: 8306
name: Pärnu-Jaagupi kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kirikukroonika järgi olid kalmistul 1850.a. Halinga, Roodi, Kaelase mõistae kivist kabelid. Pastoraadile kuuluv kabel oli puidust. Tänaseni on säilinud ianult Roodi mõisale kuulunud kabel. Kalmistut on laiendatud 1864, 1890 ja 1910. aastal. 1893.a. korrastati kalmistut ümbritsev kiviaed ja istutati puudeallee. 1922.a. püstitati kalmistule Vabadussõja mälestussammas Pärnu-Jaagupi kihelkonnast pärist sõjameestele. 1945.a. sammas lõhati. 1974.a. püstitati kalmistule graniidist mälestusmaas nõukogude sõduritele. 18.06.1989. avati taastatud Vabadussõja mälestussammas. Kalmistul asuvatele tuntud inimeste haudadele on püsitatud mälestuskive. 1988.a. taastati kalmistu teepoolne kiviaed. Paigaldatud on kalmistu plaan. Kalmistu välispiirdeks on 0,5m kõrgune ja 0,35m paksune segul laotud maakivimüüritis. Kalmistu vanema värava moodustavad graniidist koonusjad postid, kõrgusega 1,8m. Väravaava 1,7m. Idaküljel on veel kaks väravat, mõlemad tahutud 1,8m kõrguste graniitpostide vahel, mis on suletavad sepisvõredega. Kaks lääneväravat ja üks põhjavärav on moodustatud betoonpostide ja hilisema perioodi sepistega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Õnnistati sisse 1774.a.</span>


source: A
code: 8307
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 481
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishauda on maetud 5 nimelist võitlejat ning 21 identifitseerimata isikut. Algne mälestusmärk asendati uuega 1974. aastal. See on roosast graniidist monument eesti- ja venekeelse tekstiga: "Igavene au / kangelastele, / kes langesid / võitluses / meie kodumaa / vabaduse ja / sõltumatuse / eest / 1941-1945". Mälestusmärgi autor on Ants Mölder (1939-2009). Matmispaik on ligilähedaselt ruudukujulise põhiplaaniga, mõõtudega 14,5x13,5 m. 1985. aastal lisati mälestuskivi 5 langenu nimega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub kalmistu uuemas, lõunapoolses küljes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algne mälestusmärk asendati 1974. a uue monumendiga (autor Ants Mölder).</span>


source: A
code: 8308
name: Häädemeeste kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paikneb Pärnumaal, Häädemeeste vallas, aleviku lõunaserval, luteri kalmistust 600 m lõuna suunas (paralleelselt Riia maanteega). 
Üldpindala on 2,7 ha.
Kalmistu välispiirdeks on kivikuhjatis, kõrgusega 1,2 m.
Kalmistu põhjaküljel on kaks väravat (lubibetoonist, pealt tsementkrohviga kaetud postid h - 1,6 m, ristlõikes 0,8*0,8, avaga 2,0 m). Postidel on aasad, võred puuduvad. Kalmistu läänevärava moodustavad analoogsed postid, ees on puitvõred. Kalmistu lõunatipus on müüritises läbikäik.
Kalmistul on tseremoniaalsete toimingute teostamiseks välikantsel. Kalmistul on kaev.
Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded: metallhauatähised -248, sh sepised -123; sepisaedu -27; kivist hauatähiseid -40; hauakomplekse -ümargraniitpostid+sepiskett -6.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu on asutatud 1878.a.</span>


source: A
code: 8309
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 484
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaud on ristkülikukujuline küljepikkusega 7,6 m ja 11,3 m. Platsi pindala on ca 80 ruutmeetrit. Pinnase katteks on liiv, mida markeerib betoonpiire ja mis on kujundatud betoonist kõnniteeplaatidega. Hauatähiseks on lihvitud esiküljega roosast graniidist mälestuskivi, millel tekst: "JÄÄDAVAT / KUULSUST / JÄÄDAVAT / KUULSUST /JÄÄDAVAT / KANGELASKUULSUST / 1941 - 1945". Mälestuskivi mõõtmed: kõrgus betoonaluselt kõrgemas osas 1,65 m ja madalamas 1,46 m, laius 0,9 m ning paksus 0,5 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Häädemeeste kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishauda on maetud II maasilmasõjas aastatel 1941-45 hukkunud punaväelased. 1984. aastal paigaldati hauale täiendav kivi hukkunute nimedega.</span>


source: A
code: 8310
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 16-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaud on ristkülikukujuline pindalaga ca 58 ruutmeetrit. Haua külgede pikkused on 7,0 m ja 9,2 m. Saaremaa dolomiidist hauatähis on püstitatud 1950. aastatel. Sellele on raiutud hukkunute nimed. Tähise mõõtmed: kõrgus on 0,84 m, laius allosas 1,3 m ja üleval 1,45 m ning paksus on 0,08 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Urissaare kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hauatähis on püstitatud 1950. aastatel.</span>


source: A
code: 8311
name: Urissaare kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Urissaare EAÕ kalmistu paikneb Pärnumaal, Häädemeeste vallas, Urissaare külas, kiriku kõrval. 
Üldpindala 0,79 ha.
Kalmistu välispiirdeks on kivikuhjatis, kõrgusega 0,6-0,8 m.
Kalmistu peavärav on lääneküljel - maakivist postid ristlõikega 0,6*0,6 m ja kõrgusega 2,0 m; ava 2,1 m, suletav sepisvõredega. Kalmistu põhjaküljel on müüritises läbikäik. Kalmistul on tseremoniaaltoimingute pidamiseks lihtne välikantsel mullast kõrgendikul. Kalmsitul on kaev.
Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded: metallhauatähised -30, sh sepised -4; sepisaiad -6; kivist hauatähised -6.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud peale 1896.a.</span>


source: A
code: 8312
name: Treimani kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paikneb Pärnumaal, Häädemeeste vallas, Treimani külas, vahetult Pärnu-Riia mnt. idapoolsel küljel, tee ääres. Kalmistu välispiirdeks on maakivimüüritis, mis ulatub 1-2 kivikõrgusest (umb. 30 cm)idaküljel kuni 1 meetrini põhjaotsal. Düün, millel kalmistu asub, lõpeb idaküljel järsu langusega, mis kohati ulatub kuni 10 m. Kohati on müüritis mattunud prahi alla, kohati lagunenud olematuks. Kalmistu lääneküljel on 2 keevisväravat, suurem kahepoolne, kivipostidel, avaga 2,1 m; väiksem, tööriistakuuri(kabeli?) kõrval, torupostidel, 1 m. Nii kiriku kui kuuri (kabeli) lähedal on kõrged pühitsus(mälestus?)ristid. Tööriistakuurina kasutatakse ilmselt kabelina teeninud hoonet, see on laudadest, 6,0 X 5,0 X 7,5 m telkkatusega hoone, millel asub ladina rist. Kalmistul on kaev ja kemmerg. Vanemaid hauatähiseid: metallhauatähised - 43; s.h. sepised - 22; sepisaedu - 1; kivist hauatähiseid - 5, s.h. graniidist monument August Einastele, talupidaja ja ühiskonnategelasele. Monumendil on pronksist reljeef majaka kujutise ja aastaarvuga: 1925.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 1925.a. algselt luteriusu kalmistu, kuhu lubati matta ka apostliku-usulisi. 1934.a. rajati kalmistule Treimani Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik.</span>


source: A
code: 8313
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 480
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishauda on maetud 19 Nõukogude armee võitlejat ning 34 nõukogude aktivisti. Nimeliselt on teada viis punaarmeelast. 34 nõukogude aktivisti, kes langesid 1941. aasta sõjategevuses ei ole nimeliselt teada. Matuseplats on ligilähedaselt ristkülikukujulise põhiplaaniga, pindala ca 250 m2. Saaremaa dolomiidist mälestussammas on püstitatud 1950. aastatel ning on kujult nelinurksele plokile astmeliselt lisatud püramidaalsed tahukad. 1984. aastal paigaldati täiendavalt roosast graniidist mälestustahvel viie teadaoleva langenu nimega. 
Samba mõõtmed: kõrgus 3,63 m, laius ploki all 1,90 m, ülespoole varieeruv. Mälestustahvli mõõtmed: kõrgus 0,66 m, laius 1,07 m, paksus 0,1 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1941. aasta sõjategevuse käigus langenud punaarmee 19 sõduri ja 34 nõukogude aktivisti ühishaud. Mälestussammas on püstitatud 1950. aastatel. Mälestustahvel on paigaldatud 1984. aastal.</span>


source: A
code: 8314
name: Saarde kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu paikneb Pärnumaal, Kilingi-Nõmme linna lõunaserval. Kalm istu üldpindala on 7,56 ha.
Kalmistu välispiirdeks on idast,  peaaegu kogu ulatuses põhjast ja lõunast osaliselt säilinuna ka läänest - maakivimüüritis-kuhjatis, kõrgusega 0,4-1,2 m.
Kalmistul on idaküljel neli väravat: neljapostiline - 2 graniitposti kõrgusega 1,7 m, avaga 2,2 m, vahel sepisvõred ja 2 graniitposti kõrgusega 1,2 m, avadega 1,0 m, võredeta; kolmepostiline - 2 silikaatposti kõrgusega 2,2 m, ristlõige 0,8*0,8 m, avaga 2,2 m, suletavad hilisema perioodi keevisväravatega; selle värava ühel küljel on betoonist koonusjas jalgvärava post kõrgusega 1,4 m, avaga 1,0 m, võreta; "kabelivärav" - 2 koonusjat betoonpoisti kõrgusega 1,2 m, avaga 1,0 m, võreta; "linnavärav" - 2 koonusjat betoonposti kõrgusega 1,2 m, avaga 1,0 m, võreta. Idaküljel on läbikäiguna kasutatav ka ava müüritises.
Lõunaküljel on kaks väravat: 2 betoonposti, võreta; 2 silikaatposti jäänused, võreta. Põhjaküljel on kahe-, lõunaküljel ühe värava jäänused.
Kalmistul on krohvitud ja lubjatud kabel, mõõtudega 9,0*6,0*6,5 m. Kalmistul on korralik betoonist alusel ja puidust ülaosaga välikantsel. Kalmistul on kaev ja puit-DC
Vanemad kui II maailmasõjalõpp hauatähised ja piirded: metallhauatähised -588, sh sepised -214; sepisaiad -53; kivist hauatähised -113. Hauakomplekse: ümargraniitpostid + sepiskett 4-kohaline -5, 2-kohaline -3, 6-kohaline -2; graniitpostid + sepiskett 8-kohaline -1, 2-kohaline -3; ümargraniitpost + ümar- või silerauast ühenduslülid -8.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1690.a. asutati Saarde kalmistu kiriku ümber olevale platsile ja 1773.a. paigutati tema praegusesse asukohta. Aja jooksul on kalmistut mitmel korral laiendatud (nt 1820, 1852, 1888, 1908, 1925).</span>


source: A
code: 8315
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 14-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Matusekoht on ristkülikukujulise põhiplaaniga, külgede pikkused 2,7 ja 3,75 m, pindalaga 10,25 m2. Haud on raamistatud betoonist kõnnitee äärekividega ja kaetud betoonist kõnnitee plaatidega. Saaremaa dolomiidist mälestustahvlil on selgitav tekst eest- ja vene keeles. Tahvel on kolmnurkse tipuga ja asetseb ristküliku-kujulisel alusel. Tahvli mõõtmed 1,75 m ja laius 0,9 m, paksus 0,34 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishauda on maetud 12 nimeliselt tuvastatud nõukogude aktivisti. Mälestustahvel püstitatud 1960-ndatel.</span>


source: A
code: 8316
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas on kujult astmeliselt ahenevalt nelinurgeline ja obeliski kujuline, tumepunasest poleeritud graniidist. Obeliski esiküljel üleval asub kivisse raiutud Vabadusristi kuju. Sellest allpool kiri: Ilma- ja Eesti Vabadussõjas 1914-1920 auga langenud Mihkli koguduse poegadele. Tänulik Mihkli kogudus. Sellest allpool, obeliski neljal küljel on graniiti raiutud 96 sõjategevuses hukkunu nimed. Kirjed on kullatud. Samba kõrgus on 3,05 m.
Samba ees on ruudukujuline lilleklump mõõtmetega 2,3*0,6 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas avati 30.05.1926.a. 1940.a. maeti sammas kohalike elanike poolt lähedusse kalmistule. Paigutati taas oma kohale 1988.a. juulis.</span>


source: A
code: 8317
name: Mihkli kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu vanem osa on täies ulatuses peale maetud, kohati ilmselt korduvalt. Enamus matuseid vanemas osas on 20. sajandi algusaastatest kuni 1960. aastateni. Pealematmistel ei ole järgitud endiste platside piire. Säilinud on varasemate piirete jäänuseid – kettpiirete ja raudlattpiirete poste, piirdekive. Vanemad, enamasti raudristid, ei sobitu sageli praeguste platsidega. Teedevõrk kalmistul on suures osas isetekkeline, kujunenud sissetallatud radadest ja ei võimalda määratleda kindlapiirilisi kvartaleid. Rajatud teedest on kalmistul vaid peaväravast edelapoole jäävad kaks teelõiku.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Pärnu maakonnas, Emmu külas, asulast eemal, põldudega ümbritsetud alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mihkli kalmistu rajati 1801. aastal, pühitseti ja avati 1803. aastal. Juba 1812. aastal oli kalmistu täis maetud ning maad tuli juurde võtta. 1889. aastal osteti kalmistu tarbeks jälle maad juurde. 1826. aastal tehti kalmistule ümber kiviaed. 1866. aastal laskis Kelbaste parun B. Üxküll teha kalmistu graniitpostidel raudväravad, mis on tänaseni säilinud. Kiviaeda on korduvalt uuendatud ja vastavalt kalmistu suurusele juurde ehitatud. 1926. aastal püstitati kalmistu väravast suunduva peatee joonele mälestussammas Mihkli kihelkonna Ilma- ja Vabadussõjas langenutele. 1950. aastatel, kartuses, et sammas hävitatakse, maeti see maasse ning taastati algsel kujul 1988. aastal. Kalmistu kirdeotsal asub mälestussammas II maailmasõjas hukkunutele.</span>


source: A
code: 8318
name: Mihkli kirikuaed
type: ajaloomälestis
alt_id: Arh. 418
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mihkli kirikuaia üldpindala on 0,66 ha. Kirikuaeda piirab kivimüüritis-kuhjatis, kõrgusega 0,6-1,0 m (arhitektuurimälestis Mihkli kirikuaia piirdeaed, reg nr 16662). Kirikuaial on lõunaküljel kaks väravat: ühe moodustavad krohvitud ja võredeta paekivipostid, teise graniidist koonusjad postid (0,3*0,3*1,5 m), millede vahel on ühe poolega sepisvõre (kunstimälestis Värav 19/20 sajand (raudsepis, graniit), reg nr 19498). Kirikuaias paiknevad kirik (arhitektuurimälestis Mihkli kirik, reg nr 16662) ja 3 paekivist kabelit (arhitektuurimälestised Mihkli kirikaia kabel I, II, III, reg nr 16664, 16665, 16666). Mihkli kirikuaia I kabeli sissepääsu kohal asub kunstimälestis V. Lantingshausenite vapp, 1831 (dolomiit), reg nr 19499. Ajast enne II maailmasõja lõppu pärinevad järgmised hauatähised: metallhauatähised (7), sh sepiseid (3); kivist hauatähisei (1) ja 3 hauaplaati, neist üks kompleksis graniitpostide vahel paikneva malmaiaga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mihkli kirikaed asub Pärnu maakonnas, Koonga vallas, Mihkli külas ning ümbritseb Mihkli kirikut.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Varasemad andmed kirikaia kohta pärinevad 1696. aastast. Tänane, tasandatud ja suures osas tähisteta ala pärineb 1950.-60. aastatest, kui "korrastati" laokilejäänud matustega ala.</span>


source: A
code: 8319
name: Vana-Pärnu kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Koos teede ja kabelialuse pinnaga 3,8 ha, piiratud idast Sauga jõega, lõunast end. Kollisti nahavabriku hoonega, põhjast Põllu tänava ja läänest Haapsalu maanteega (Revalsche Poststrasse). Haapsalu mnt. Poolset külge piirab tellispostide vahel paiknev lippaed, Põllu t. Poolset külge piirab metallpostidel lippaed. Kalmistu on jagatud kvartaliteks, peavärava teljel asub historitsistlik telliskabel (1874).Kalmistu on koosnenud luterlikust Eliisabeti koguduse maasurnuaiast ja AÕ Issandamuutmise koguduse surnuaiast, mis tänaseks on ühte kasvanud, selgelt eristatav piir on kadunud. Tähelepanuväärsemad vanemad hauatähised on klassitsistlik dolokivist hauamonument ja paar dolokiviristi. Kalmistu on inventariseeritud 1980.a.(U.Selirand, K.Lange) Samast ajast on kalmistu plaan.Kalmistule on pandud infotahvel.
August Sanga matuseplatsil on tema abikaasa, luuletaja Kersti Merilaasi haud.
Kalmistul asub vanema põlve kirjaniku Elisabeth Aspe haud monumendiga, pedagoogi ja NKK esinaise E.Lippmaa haud monumendiga, näitleja J.Küütsi haud, 31 Vabadussõjas langenute ja VR kavaleride hauda.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vana-Pärnu kalmistu pärineb hiljemalt 15.sajandist ja on korduvate ülematmistega kasutusel tänapäevani.</span>


source: A
code: 8320
name: Pärnu Ülejõe vallakooli hoone, kus aastail 1850-1863 elasid J. W. Jannsen ja L. Koidula
type: ajaloomälestis
alt_id: 218
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lihtsa põhiplaani ja konstruktsiooniga kivikatuse ja laia horisontaallaudisega kaetud puithoone. Kõrge poolkelpkatuse katendiks S-kivi. Fassaadikujundus on lihtne, kuueruudulise aknajaotusega aknaid ilmestavad uued luugid. Kahel pool külgedel, üldkabariitidest veidi madalamad, viilkatustega juurdeehitised. Otsaviiludel ja küljed on kaetud laia püstlaudisega. Peasissepääs tänavalt, lisaks sissepääsud hoovist ja parempoolsest otsaehitisest. Avatäited ja hoone nurgad on markeeritud laiade piirdelaudadega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone paikneb perimetraalselt tänavajoonel Vana-Pärnu linnaosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maja ehituslugu on säilinud andmete osas üsna lünklik. Ülejõe külakool eksisteeris juba 1821.a ning 1849.a otsustati koolile ka oma hoone püsitada. Rae 22.03.1849 korraldusega nr 533 eraldati koolimaja ehituseks 745,35 ruutsülla suurune maatükk (krunt nr 49) ja Reiu metsast ka 30 palki. Juba 1851.a võib Johann W. Jannsen kooliaruandele alla kirjutada in Bremerseite Schulhaus am 25 Mai 1851. XX saj alguses olid hoones korterid.
Hoone, Maja - Lydia Koidula memoriaalmuuseum, kus elas L. Koidula aastail 1850-1863, võeti ajaloomälestisena muinsuskaitse alla ENSV Ministrite Nõukogu 31.12.1964 määrusega. 
Põhjalikud remondid olid hoones 1973-1975 (vahetati hoonel laudis, krohviti siseseinad, vahetati osaliselt põrandad, ehitati välja pööningukorrus, paigaldati uued kommunikatsioonid), 2000 (kuivkäimla likvideerimine, elektriküte), 2005 (uus katus).</span>


source: A
code: 8321
name: Pärnu Poeglastegümnaasiumi hoone
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hilisklassitsistlik neorenessanss-sugemetega punastest tellistest kahekorruseline koolihoone- Arhitekt J.Gayer. Lakooniliste tellisdetailidega (aknaavade lamekaarsillused, simss, veidi eenduv karniis). Fassaadi ilmestab risaliit kõrgete ümarkaarsete  saaliakendega. Direktori korteri osaks olnud  veranda Aia t. poolsel külgfassaadil on kadunud varasemate remontidega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitaud 1875.a. poeglaste gümnaasiumiks.</span>


source: A
code: 8322
name: Pärnu Elisabeti koguduse pastoraadi peahoone, kus aastail 1809-1846 elas J. H. Rosenplänter
type: ehitismälestis
alt_id: 1-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt mantelkorstnaga, kõrge sadulkatusega, barokne hoone. 1846-48. a ümberehitustööde ajal mantelkorsten-köök lammutati ning maja sai hilisklassitsistliku välisilme. 
Hoone on poolteistkorruseline vooderlaudisega rõhtpalkehitis. Fassaadi kaunistab kolmnurkne ehisviil, hammaskarniis, akende piirde- ja nurgalauad ning klassitsistlik tiibuks. Maja nurkades klassitsistlikud pilastrid. 2018. a rekonstrueerimistööde käigus asendati originaalpuitdetailid koopiatega. 
Aknad: 2 ümar- ja 4 ruudukujulist akent (lääne ja ida viiludel), 34 kuuese ruudujaotusega akent, 3 keldriakent. Akendel oli kuni 2018. a rekonstrueerimistöödeni osaliselt säilinud sepised ja nurgikud.
Maja seinal puidust mälestustahvel J. H. Rosenplänterile kirjaga: Endine Eliisabeti kiriku pastoraat, kus aastatel 1809-1846 elas keeleteadlane ja pedagoog Johann Heinrich Rosenplänter.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eliisabeti kiriku pastoraadihoone on ehitatud 1759. a ehitusmeister J. Brandtmanni poolt varasemalt samas kohas asunud puidust pastorimaja asemele. 1816.a. ümberehituste käigus anti hoonele hilisklassitsistlik väljanägemine. 1846-48. a remondiga lammutati mantelkorsten-köök ja tehti sisemisi ümberehitusi. Majas elas kogu oma Pärnu eluperioodi (1809–46) Eliisabeti kiriku pastor ja kultuuritegelane Johann Heinrich Rosenplänter, kes rajas sinna nn koolmeistrikooli. 1856. a ehitati juurde õuetiib-trepikoda. 1884-85.a laiendati hoonet ida suunas, kus hakkas tööle Pärnu Poeglastegümnaasiumi ettevalmistusklass. Selleks lammutati vana puuait ja ehitati välja katusekorrus neoklassitsistlikus võtmes. 1975-76. a ennistati  hoone 19.saj lõpu välisilme. 2018.a teostatud rekonstrueerimistööde käigus asendati ajaloolised puitdetailid koopiatega, lammutati keldri säilinud tellistrepp ja muudeti sisemisi ruumijaotuseid.</span>


source: A
code: 8323
name: Maja, kus alates 1850-ndatest aastatest kuni 1895. aastani asus trükikoda.
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kõrge maakivist sokli ja algselt puitkonstruktsioonis hoonel ei ole korduvate ümberehituste ja toimunud põlengute tõttu säilinud esialgne väljanägemine. Konstruktsioonidki on säilinud osaliselt. XIX saj alguse ümberehituse käigus likvideeriti elamu keskelt mantelkorsten-köök. 1914.a koostas elamu ulatusliku ümberehituse kava arhitekt Erich von Wolffeldt. See jäi aga I Maailmasõja alguse tõttu täies mahus realiseerimata ja 1917.a toimunud põlengu järgselt teostati projekt vaid osaliselt: säilitati hoone klassitsistliku dekooriga peauks, osa keldrist ja katusekorrus võeti kasutusele teenijate korteritena, rajades selleks katusele väljaehitised. 1960-ndate alguses läbis hoone kapitaalremondi ja tänava poole ehitati ilmetu peaaegu kogu hoone pikkune katuse väljaehitis. Vahetati välja uksed, aknad ja välislaudis. Järjekordne mahukas rekonstrueerimine hoonesse äri- ja eluruumide rajamiseks võeti ette aastatel 2000-2002 arhitekt Margit Kõrtsi poolt koostatud ehitusprojekt järgi, mis tänavapoolse välisilme lahenduses toetus viimistluskihtide uuringutele, arhitekt E.von Wolffeldti 1914.a koostatud kavale ja arhitekt Rein Raie kõrgete baroksete treppide ideele. 31.05.2013 oli hoones tulekahju, mille tagajärjel hävisid II ja III korrus täielikult ning kelder ja I korrus osaliselt. 2016.a valminud kitšihõnguline rekonstruktsioon (projekteerija ARC Projekt OÜ) tõukub E.von Wolffeldti 1914.a ümberehitusprojekti klassitsistlikust sümmeetriast, traditsioonilisest materjalikasutusest ja omanike poolt Riia eeslinnaosades nähtud, kuid Pärnu vanalinnale mitteomasest, värviahendusest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Krunt hoonestati aastatel 1697-1705. Tegemist oli mantelkorstnaga ühekorruselise puitehitisega, mida kasutati postijaamana ja alates 1709.a sõjaväelaste ja kroonuteenijate elamispinnana. 1780.a linnakaardi kohaselt olid krundil peahoone-elamu ja kaks kõrvalhoonet. Aasatel 1809-1840 asus elamus Johann Gotthard Marquardti trükikoda. J. G.Marquardt  sai  Pärnu linnatrükkaliks 1818.a kohutusega trükkida kõik linnale vajalikud trükised. 1840.a omandas trükikoja Friedrich Wilhelm Borm, kes andis siin välja eestikeelset kirjasõna ja trükkis ilmalikke raamatuid ning aastatel 1857-1885 ka J. W. Jannseni toimetatud esimest eestikeelset perioodilist nädalaväljaannet "Perno Postimeest ehk Näddalilehte". 1895.a sai hoone omanikuks Leopold Wilhelm Laakmann, kes viis trükikoja paar maja edasi aadressile Kuninga tn 15. Hilisemal ajal paiknesid hoones korterid, kus olevat elanud ka Paul Keres.</span>


source: A
code: 8324
name: Maja, kus aastail 1895-1919 asus trükikoda
type: ajaloomälestis
alt_id: 19-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rõhtpalkseinetga maja, mille keskel olid peaesik, mantelkorsten-köök ja õue-esik koos juurdeehitisega, selles vörus ja käimla. Köögis oli lahtine leease, köögist köeti ka ahjusid; õue-esikust viis redeltrepp pööningule. 1822-1831 uuendati hoone klassitsistlikuks, ühtlasi tehti peaesikusse uus trepp, laiendati lõunapoolset juurdeehitist, krundi lääne küljel rõhtpalkidest aida-talli-kuuri ja elamu vahele ehitati kaupluse ruumid. 19. sajandi keskel laiendati elamu lõunatiib tiselritöökojaks. Sajandivahetusel tehti hoone neoklassitsistlikuks (arh. H. von Wolffeldt); peale uuendatud akende-uste tehti ka tänavapoolne kolmnurkfrontoonig katuseväljaehitus, mantelkorsten lammuatati. 1911.a. krohviti lõunatiiva fassad ja tehti vitriinaknad, osa õuehoonetest rekonstrueeriti. (EA) 20. sajandi vahetusel asus hoones trükikoda.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 18. sajandi keskpaigas 17. sajandi puiteelamu kivisoklile.</span>


source: A
code: 8325
name: Lydia Koidula monument, A.Adamson, 1929 (pronks, graniit)
type: kunstimälestis
alt_id: K 295
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kompositsiooniliselt ülesehituselt on monument 6-osaline: baasil 3 lihvitud graniitblokki; järgnevad 2 osa koosnevad kumbki kahest klombitud graniitblokist, nende peal monoliitne blokk, millel paikneb pronksalusel L.Koidula pronksist skulptuur. 
Mõõtmed: kõrgus eest - lilleklumbi tasandilt - 5,55 m ja tagant -kõnnitee tasandilt -  5,4 m. I  k(õrgus): 0,3-0,45 m; p(ikkus): 2,25 m; l(aius): 2,25m. II k: 0,6; p: 2,0 m; l: 2,0 m. III k: 1,0 m; p. 1,8 m; l: 1,8 m. IV k: 1,0 m; p: 1,55 m; l: 1,85 m. V k: 0,4 m; p: 1,05 m; l: 1,1 m. L.Koidula skulptuur (koos alusega) 2,05 m. Monumendi esiküljel, faasitud pinnal, on tekst: Lydia Koidula 1843-1886.
L.Koidulat on kujutatud inimsuuruses naisfiguurina ajastutruus rõivastuses kaugele vaatavana ja lüüraga õlal.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Koidula pargis, Ringi tänava poolsel küljel</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Monumendi autor on skulptor Amandus Adamson. Monument valmis 1929.a. ning avati pidulikult sama aasta 9. juunil. 
Pronksist kuju valati Itaalias, hall graniit on toodud Soomest.
Monumendiesise platsi on kujundanud arhitektid E.Wolffeldt ja A.Niirberg.</span>


source: A
code: 8326
name: Pärnu Tütarlastegümnaasiumi hoone, koolihoone Pärnus Nikolai 26
type: ehitismälestis
alt_id: Arh.187
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub sajandivahetusel tasandatud kindlustusvööndis Jupiteri bastioni kohal. Historitsistlikus hansagootika laadis punastest tellistest elementide ja detailidega ning krohvitud seinapindadega. Hoone on klassitsistlikult sümmeetriline, plaanilahendus tolle aja kooliehituses tüüpiline.Arhitektuurilise omapära loovad petikniššikestega viilud keskrisaliidi keskosas ning külgtiibade külgedel ja otstes, hammas-ja segmentkaarsed karniisid ja rõhtliseenid. Hoone nurki markeerivad liseenid (EA).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitati 1902.a. arh. A.Reinbergi projekti järgi. 
Suurim enne I Maailmasõda ehitatud koolihoone Pärnus. Ka praegu koolina kasutusel.</span>


source: A
code: 8327
name: Johann Heinrich Rosenplänteri (1782-1846) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 221
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hauakääbas on ristküliku-kujuline, mõõtmetega 3*1,5 m. Kalmul on malmist 2,5 m kõrgune (koos alusega) rist, mille esiküljel kiri: Johann Heinrich Rosenplaenter ja tagaküljel: Geb. in Wolmer den.12 Juli 1782 gest.in Pernau den 15 Aprill 1846.
Mälestustahvel on valgest marmorist, ristküliku-kujuline ja veidi kumerdatud ülaservaga. Tahvlil kiri: Johann Heinrich Rosenpläenter 1782-1846 Eesti kirjakeele algataja.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Haud asub Alevi kalmistul, peaväravast sisenedes neljas rada vasakule. Kalm asetseb paremal pool rada keskmise hauakambri vastas umbes 20 sammu rajast paremale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1846.a. suri ja maeti Pärnu kalmistule kauaaegne Pärnu Eliisabeti koguduse pastor Johann Heinrich Rosenplänter, kellel olid suured teened eesti kirjakeele, hariduselu, teatri jm arendamisel.
Kalmul paiknev rist pärineb arvatavasti 1846.a.. Mälestustahvel paigaldati 1957.a.</span>


source: A
code: 8328
name: Amandus Heinrich Adamsoni (1855-1929) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 223
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lihtne, ilma piirdeta kääbas, mõõtmetega 3,7*2,2 m. 
Haual graniidist kalmu suhtes horisontaalselt paigutatud ristkülikukujuline mälestuskivi, mille keskosas ülespoole eenduval osal kiri: Skulptor Amandus Adamson 1855-1929.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Pärnu alevi klamistul, Vabadussõja monumendist paremal taga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Amandus Adamson sündis Pakri poolsaarel 1855. aastal ning suri 1929. aastal Paldiskis. Peale koolist lahkumist asus Adamson tööle puutöökotta tisleriõpilasena ning õige pea asus elama Peterburgi ning Riiga, kus tegutses puunikerdajana. Oma kõrgema kunstihariduse omandas kunstnik Peterburi Kunstide Akadeemias ning juba õppetöö ajal saavutas oma töödega tuntust ka tsaariõukonnas. Peale edukat koolilõppu töötas Adamson mõne aja ka puunikerdamise õppejõuna ning seejärel reisis Pariisi end täiendama. Tagasi Peterburi naasedes omistati Adamsonile Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemiku tiitel ning jätkus töö nii populaarse kunstniku kui õppejõuna. Peale revolutsiooni naases ta kodumaale, kus töötas aktiivselt oma elupäevade lõpuni. Amandus Adamson maeti Pärnu Alevi kalmistule, tema enda loodud Vabadussõja monumendi lähedusse.</span>


source: A
code: 8329
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 214
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Matmispaiga suurus on u 230 ruutmeetrit. Platsi keskel on lillepeenar. Kahel pool seda on betoonplaatidega kaetud ala, muruplats ja 50 cm kõrgune betoonpiire. Mälestussammas on aastast 1973. Selle autor on skulptor A. Õunap ning sammas on valmistatud Saaremaa dolomiidist. Kompositsiooniliselt lahenduselt kujutab ta kahte omavahel seotud tahukat. Sambal on eesti- ja venekeelne tekst: "IGAVENE / KUULSUS / KANGELASTELE / KES LANGESID / KODUMAA / VABADUSE JA / SÕLTUMATUSE / EEST! / 1941- / 1945 / ВЕЧНАЯ / СЛАВА / ГЕРОЯМ, / ПАВШИМ / В ПОЯХ ЗА / СВОБОДУ И НЕ- / ЗАВИСИМОСТЬ / НАШЕЙ / РОДИНЫ!" ning hukkunute nimed. Samba mõõtmed: kõrgus 5 m, laius 2,3 m ja paksus 0,5 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Pärnu vanal kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas püstitati 1973. aastal.</span>


source: A
code: 8330
name: Pärnu Vana kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pärnu Vana kalmistu on ümbritsetud osaliselt puidust lippaiaga ning osaliselt metallaiaga. Kalmistu sissepääsuosa on kujundatud historitsistlikus stiilis, kus on kombineeritud heledaid krohvitud pindu punase tellisega. Kalmistul on mitmeid väärtuslike hauatähiseid, nii sepistatud kui ka metallvaluriste ning kiviriste. Kalmistul on säilinud ka sepistatud hauaplatsi piire ühes baldahiiniga, kuhu on maetud Pärnu Jekateriina koguduse preester Anatoli.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärnu Vana kalmistu on rajatud hiljem kui läheduses asuv Alevi kalmistu, kus toimusid matmised juba 18. sajandi lõpus. Vana kalmistu on pärit 19. sajandist.</span>


source: A
code: 8331
name: Pärnu Alevi kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tänane pärnu Alevi kalmistu kujutab endast linnasisest suurt intensiivse kasutusega matuseala. Kalmistu on piiratud Riia maantee poolt soklile tellistest laotus ja krohvitud kivipostidel lippaiaga. Neogooti peavärav Riia maantee ääres valmis aastatel 1866-69. Teine värav, kõrgete kivipostidega, mille otstes on väikesed sepisristid, pärineb 1920. aastatest. Väravad on ka Suur-Jõe tänava poolsel küljel. Kalmistul paiknevad mitmed riiklikud kultuurimälestised: H. D. Schmidti kabel, J. Spechti kabel, J. Jacke kabel, Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga, Amandus Heinrich Adamsoni (1855-1929) haud, Johann Heinrich Rosenplänteri (1782-1846) haud ning Johan Linde hauamonument.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Pärnu Alevi kalmistu asub Pärnu linnas, Suur-Jõe tänava ja Riia maantee vahelisel alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu rajati 1773. aastal Riia eeslinna juurde, kus ilmselt asus juba varasemal ajal kasutusel olnud matmispaik. 1797. aasta Pärnu linnaplaanil on Alevi kalmistu märgitud sakslaste ja eestlaste kalmistuna. 1823. aastal ilmunud J. H. Rosenplaenteri raamatus „Surnuaedadest ja surnute matmisest“ on toodud kalmistu kujundusprojekt. Kalmistu oli jagatud Nikolai koguduse ja Eliisabeti koguduse matmispaikadeks. Nikolai koguduse surnuaia nurka eraldati väike territoorium juutide kalmistuks ja selle kõrval ala muhameedlaste kalmistuks. 1980. aastatel hakati intensiivselt peale matma mahajäetud kalmudele, paljud tähised ja piirded hävitati.</span>


source: A
code: 8332
name: August Sanga (1914-1969) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 826
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Traditsiooniline lihtne piiredeta perekonna hauaplats(250*600 cm), millel 7 mälestuskivi. Üks ühine perekondlik graniitkivist mälestuskivi (p*l*k 100*40*80 cm) kirjaga: Oh üürikese elu haprus oh inimeste püha vaprus /August Sang/ ning 6 personalset graniitkivist mälestuskivi (80*30*40 cm) nimede ja daatumitega: Leili Sang, Kersti Sang-Merilaas, August Sang, Akelina Sang, Jakob Sang, Ilmar Sang (vasakult paremale liikudes). Hauaplats on kaetud betoonplaatidega (20*20 cm) ning perekondliku kivi ees sessoone haljastus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Vana-Pärnu kalmistul, põhjaküljel, jõe kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>August Sang sündis 1914. aastal Pärnus ning suri 1969. aastal Tallinnas. Oma kõrgema hariduse omandas ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Oma luuleloomingut avaldas Sang juba peale gümnaasiumihariduse omandamist ning oma luuletegevuses oli ta viljakas kuni surmani. Sang tegeles ka luuletuste tõlkimisega saksa, vene, prantsuse ja tšehhi keelest. August Sang maeti perekonna hauaplatsile vanemate kõrvale Vana-Pärnu kalmistul. 1986.a maeti sinna abikaasa luuletaja Kersti Merilaas.</span>


source: A
code: 8333
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 213
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Matmispaik on ristkülikukujuline pindalaga u 130 ruutmeetrit. Platsi külgede pikkused on 16 m ja 8 m. Pinnasekatteks on betoonist kõnniteeplaadid. Monument on aastast 1958 ning selle autor on skulptor Juhan Raudsepp. Monumendi mõõtmed on: keskmise ploki kõrgus on 1,8 m ja külgmistel 1,65 m, laius 2,5 m, paksus alusel 0,4 m ja alaosal 0,5 m. Monumendil on tekstid: "AU JA / KUULSUS / TÖÖRAHVA / VABADUSE EEST / LANGENUD / VÕITLEJAILE" ja "ЧЕСТЬ И / СЛАВА БОРЦАМ, / ПАВШИМ / ЗА СВОБОДУ / ТРУДАВОГО / НАРОДА" ja aastaarvud "1905 . 1917 . 1925 . 1941-1944".</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Pärnu linnas Vanas pargis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>01.12.1940 ja 25.11.1945 toimus Pärnu Vanas pargis ideoloogilistel kaalutlustel 1905., 1917., 1924. ja 1941-1944. ajalooliste sündmuste käigus hukkunute säilmete ümbermatmine. Maetute nimed ning täpne arv ei ole teada. 09.05.1958 paigaldati matmispaigale skulptor Juhan Raudseppa loodud monument.
Vt „Kommunist“ nr 147, 29.11.1940, „Kommunist“ nr 151, 03.12.1940, „Töörahva Hääl“ nr 136, 24.11.1945, „Töörahva Hääl“ nr 137, 27.11.1945, „Pärnu Kommunist“ nr 55(2213), 13.05.1958, „Pärnu Postimees“ 20.06.2006.</span>


source: A
code: 8334
name: Sindi Eesti Tarvitajate Ühisuse hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 12-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekordne  rõhtpalkhoone kelpkatuse ja laudvooderdisega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud ajavahemikul 1835-1847 (arh. Erbenwein) elamuks. 1895 aastast oli majas kalevivabriku kauplus. 1902.a., mil asutati Sindi Kalevivabriku Tarvitajate Ühistu, mis oli üks esimesi omataoliste hulgas Eestis, jätkas kauplus tegevust Tarvitajate Ühisuse kauplusena. Olevat omanud kohalike elanike hulgas suurt populaarsust. Nõukogude okupatsiooni perioodil oli hoones 3 korterit (kuni 1982). 1983.a. avati hoones muuseum. samal aastal tähistati Sindi Vabriku 150.a. juubelit.</span>


source: A
code: 8335
name: Sindi ministeeriumikooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 220
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline laudvooderdisega puithoone on ehitatud 19.sajandi keskel Sindi Kalevivabriku Valitsuse poolt kontorihooneks. Fassaadi kaunistab kolmnurkfrontoon, tiibuks, mille nurkades pilastrid. Ukse kõrval lipuhoidjad (2). Aknad 3-jaotuselised, kolmnurkfrontooni sees olevad aknad on profileeritud karniisidega.
Maja seinal dolomiidist tahvel.
Hoone ees asetseb park.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19.sajandi keskel (1835-47) (arhitekt Ebenwein) Sindi Kalevivabriku valitsuse poolt kontorihooneks. Aastatel 1887-1893 kasutas maja Sindi ministeeriumikool, kus 1891-1893 töötas õpetajana kirjanik Ernst Peterson-Särgava. Sindis avatud ministeeriumikool oli esimene Eestis ja teine Balti riikides. 1893.a., pärast kooli väljakolimist, kasutas hoonet taas Sindi Kalevivabrik, hiljem nõukogude okupatsiooni ajal oli hoones Sindi 1.detsembri nimelise Vabriku administratiivkontor, veel hiljem kasutati hoonet ühiselamuna. Viimane remont toimus hoones 1988.</span>


source: A
code: 8336
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 18-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishauda maetute täpne arv ja nimed ei ole teada. Matmiskoht on ristkülikukujulise põhiplaaniga, külgede pikkused on 2 m ja 2,8 m ning pindala 5,6 m2. Ühishaud on kaetud betoonist kõnniteeplaatidega. Vahetult mälestustahvli ees asub lilleklump. Roosast graniidist tahvel paigaldati 1984. aastal. Sellel on tekst: "AU NÕUKOGUDE AKTIVISTIDELE / KES LANGESID KODUMAA / VABADUSE EEST / 1941-1945". Tahvli mõõtmed: kõrgus 0,5 (all) ja 0,62 (üleval), laius 0,8 m, paksus 0,1 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Surju õigeusu kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestuskivi on paigaldatud 1984. aastal.</span>


source: A
code: 8337
name: Surju kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnu maakonnas, Surju vallas, Surju asula lääneserval KIlingi-Nõmme-Reiu maanteelt Metsaäärele suunduva tee ääres ja ja jääb nimetatud maantee ja Metsaääre tee vahele. Üldpindala 0,48 ha.
Kalmistut piirab lõunast ja idast madal lünklik kivikuhjatis kõrgusega kuni 0,4 m. Lääne- ja lõunasuunal on kalmistu tähistatud peamiselt kõrghaljastuse või hekiga. Väravad kalmistul puuduvad.
Kalmistul on pitskrohviga kaetud ja lubjatud kivikabel mõõtudega 4,5*6,3*4,0 m. Ka on kalmistul puidust lihtne välikantsel.
Vanemad kui II Maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded: metallhauatähiseid - 76, sh sepiseid - 16; sepisaedu - 1; kivist hauatähiseid -12.
Kalmistul on kaev.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ilmselt rajati 1870- aastatel, kui müüdi päriseks suur osa linnale kuulunud maadest ja tekkis rida uusi talusid.</span>


source: A
code: 8338
name: Surju (EAÕ) kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnu maakonnas, Surju vallas, Surju asulast läänes, Metsasäärele viiva tee ääres. Surjust 1,1 km kaugusel. Üldpindala 0,35 ha. Kalmistu välispiirded on maapiirkonna õigeusukalmistutele traditsiooniliselt tähistatud kraavide ja kõrghaljastusega. Kalmistu põhjaküljel on kahest betoonpostist (0,5*0,5*1,8 m) moodustunud värav, mille 2,0 m ava on suletav sepisvõrega. Kalmistul on puitkabel (5,5*5,5*4,5 m), mis käesolevalt on kasutusel ka tööriistakuurina.
Vanemad kui II Maailmasõja lõpp hauathiseid ja piirdeid on kalmistul: metallhauatähiseid - 48, sh sepiseid - 19; kivist hauatähiseid - 4.
Kalmistul on kaev.
Kalmistul paikeb II Maailmasõja ohvrite ühishaud. Kalmistule on maetud luuetaja Ilmi Kolla.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu rajati 1898.a.</span>


source: A
code: 8339
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 17-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Matusekoht on ruudukujulise põhiplaaniga, suurusega 10 x10 ruutmeetrit. Roosast graniidist mälestussammas on püstitatud 1950. aastatel. Samba mõõtmed on: kõrgus 2,6 m (koos tippu krooniva viisnurgaga), laius all 1,12 m, ülal 1,32 m, paksus all 0,56 m ja ülal 0,57 m. Mälestussamba aluse mõõtmed on 1,07 x 1,03 m. Sambal on tekst: AU KANGELASTELE / KES LANGESID KODUMAA / VABADUSE EEST / 1941-1945.A." 1984. aastal paigaldati täiendav mälestuskivi samba jalamile, kus fikseeriti nimeliselt teadolevad langenud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Metsaküla kalmistust vahetult lääne pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas on püstitatud 1950. aastatel, täiendav mälestuskivi paigaldati 1984. aastal.</span>


source: A
code: 8340
name: Metsaküla kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnu maakonnas, Tahkuranna valllas, Metsaküla bussipeatusest 500 m ida suunas.
Üldpindala 1,19 ha.
Kalmistu välispiirdeks on madal kivikuhjatis, kõrgusega kuni 0,4 m. Kalmistu läänevärav (peavärav) on kolmepostiline, laotud silikaadist, mõõtudega 0,55*0,55*1,55(h) m, avad 2,2 ja 0,8 m, keevisvõredega suletavad. Kalmistu idavärav on kahepostiline, samuti silikaatkividest laotud (0,55*0,55*1,5 m), avaga 0,8 m, vahel keevisvõre.
Kalmistul on puidust lihtne välikantsel. Kalmistul on monteeritud punastest graniitplokkidest hauatähis II maailmasõjas langenud nõukogude sõduritele. Kalmistul on kaev.
Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded: metallhauatähised -131, sh sepised -18; sepisaiad -18; kivist hauatähised -12.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asutatud 1870.a. 1,5 ha suurusena.</span>


source: A
code: 8341
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 908
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Terroriohvrite ühishaua kohale on püstitatud kaks mälestusmärki - mälestussammas 1967. aastal, hauaplaat peale Eesti Vabariigi taaskehtestamist. Mälestusmärgid asuvad Pärnu lahe rannavallil, mille luited on peale kasvanud männimetsa all kinnistunud. Rannavalli merepoolset äärt pidi kulgevad rannakaitseks mõeldud kaevikute liinid. Leidub ka mõningaid suuremaid kaeveid, mis võivad olla tekkinud liiva ja kruusa väikesemahulisel kaevandamisel. Roosast graniidist mälestussambal on kaks tahvlit tekstiga: "SIIN MÕRVATI / FAŠISTIDE POOLT / AASTAIL 1941-1944 / SEITSESADA NÕUKOGUDE KODANIKKU" ja "ЗДЕСЬ ПАЛИ / ЖЕРТВАМИ / ФАШИЗМА / В 1941-1944 Г.Г. / СЕМЬСОТ / СОВЕТСКИХ / ГРАЖДАН". Mälestussamba mõõtmed on: kõrgus 2,5 m, laius all 0,85 m ja ülal 0,50 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Tahkuranna vallas Rae metsas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas on püstitatud 1967. aastal, hauaplaat on paigaldatud peale Eesti Vabariigi taaskehtestamist.</span>


source: A
code: 8342
name: Konstantin Pätsi mälestussammas
type: Mälestussammas
alt_id: 40-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas paikneb ca 1 ha suuruse kolmnurkses pargis. Pargi planeeris omal ajal Pärnu linnaarhitekt O. Siinmaa. Monument on valmistatud roosast graniidist, mis on korjatud k. Pätsi sünnitalu põldudelt. Algse monumendi autorid A. Soans, F. Sannamees, viimane valmistas ka monumendil paiknevad 6 pronkstahvlit. Rekonstrutsiooni projketi autorid A. Mänd ja M. Karmin. Mõõtmed: mälestussamba alus - pikkus 2,3m, laius 2,3 m kõrgus 0,82m. Obeliski alus: pikkus 2,1 m, laius 2,1 m, kõrgus 1,2m. Oleblisk: (alt) pikkus 1,9m; laius 1,9m, kõrgus (koos sammast kroonivate leopardidega) 5,9m; (ülalt) laius 1,4m, paksus 1,4m. Samba üldkõrgus 8,5 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas avati 25.06.1939.a. Lõhuti 11.08.1940 ning taasavati 25.06.1989.a.

Konstantin Päts (23. veebruar 1874 Tahkuranna vald – 18. jaanuar 1956 Kalinini oblast, Buraševo) oli eesti riigitegelane, elukutselt jurist. Eesti Vabariigi esimene president.</span>


source: A
code: 8343
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 486
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishauda on maetud 18 nimeliselt teada nõukogude aktivisti, kes hukkusid 1941. aastal. Matusekoht on ristkülikukujulise põhiplaaniga, külgede pikkused 29,5 m ja 16 m, pindalaga 472 m2. Ühishaud on mälestustahvli esiselt plaadistatud ja muus osas kaetud rohukamaraga, milleni viib ca 40 m pikkune alle. Saaremaa dolomiidist mälestustahvlile on raiutud tekst: "AU LANGENUD KANGELASTELE 1941-1945" (sama ka vene keeles) ning hukkunute nimed. Tahvli mõõtmed: aluse laius 1,4 m, pikkus 1,1 m; tahvli laius 1,4 m (ülalt) ja 1,2 m (alt), kõrgus 0,75 m (tipust), paksus 0,09 m. Tugestamiseks on tagaküljele paigaldatud silikaattellistest read: 4,3,2,1.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1941. aastal hukkunud 18 nõukogude aktivisti matmispaik, mis mälestustahvliga tähistati 1950. aastal.</span>


source: A
code: 8344
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 488
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaud on põhiplaanilt ristkülik (suurusega 3,4 x 5,6 m)  ja sellega liidetud ruut (suurusega 3,6 x 3,2 m). Haua pindala on u 30 ruutmeetrit. Hukkunute mälestuseks on 1958. aastal püstitatud kaks Saaremaa dolomiidist mälestussammast (mõõtmed: kõrgus 1,56 m, laius all 0,86 m ja ülal 0,78 m, paksus 0, 48 m). 1985. aastal paigaldati täiendav mälestuskivi (kõrgus 1 m, laius 0,7 m ja paksus 0,2 m), millel on kolme hukkunu nimed.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Tori alevikus Tori pargis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussambad on püstitatud 1958. aastal ja mälestuskivi 1985. aastal.</span>


source: A
code: 8345
name: Tori kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnumaal Tori vallas, Tori kiriku lähedal. Üldpindala 4,05 ha. 
Kalmistu kooseneb kahest osast - luterlaste ja õigeusuliste kalmistutest.
Kalmistu välispiirdeks on maakivikuhjatis, kõrgusega valdavalt 0,4-0,6 m. Kalmistu väravaehitis on tellistest neljapostiline ja moodustatud kahes tasapinnas ning suletavad sepisvõredega. Kalmistul on krohvitud ja värvitud kivikabel (6*8*5,5 m). Kabelisse on viidud elekter.Kalmistul on betoonist välikantsel. Kalmistul asub Vabadussõjas langenud torilaste mälestussammas.
Vanemad kui II maailmasõja lõpphauatähised ja piirded: metallhauatähised -571, sh sepised -282; sepisaiad -35; kivist hauatähised -139.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Luterlaste kalmistu osa rajati 1854.a. , õigeusu kalmistu osa IXX saj. 70-ndatel aastatel. Vabadussõjas langenud torilaste mälestussammas valmistati kujur Starkop´i poolt 1923.a.</span>


source: A
code: 8346
name: Kastna kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnu maakonnas, Tõstamaa vallas, Kastna külas vahetult maantee ääres.
Üldpindala 1,36 ha.
Maanteepoolsest küljest on Kastna kalmistu kogu oma pikkuses piiratud madala kivikuhjatisega. Põhja- ja idapoolses küljes tähistavad kalmistu piirjooni pinnase reljeefi omapära ja metsa iseloom. Kalmistul on kolm sissepääsu: (esi-) lääneküljes kahepoolsete sepisväravatega ava ning põhja- ja lõunaküljes laiemad (1 m) väravateta avad piirdes. Kalmistu teed ja kvartaalne põhiplaan on hästi säilinud. 
Peasissekäigu juures asub välikantsli 2*3 m alus, mis on laotud maakividest, vahed täidetud mullaga ning kogu kõrgendikku (0,3 m) katab hoolitsetud muru. 
Vanemad kui II Maailmasõja lõpp hauatähised:
metallhauatähiseid - 83,  sh sepiseid - 19; 
kivist hauatähiseid - 43.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 1896.a.</span>


source: A
code: 8347
name: Tõstamaa kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnu maakonnas, Tõstamaa alevi servas, Tõstamaa-Pärnu maantee ääres. 
Kalmistu välis- ja sisepiirideks on madalad kivikuhjatised ja kivimüüritised.  Kalmistu peavärava postid on laotud maakividest (100*100*170 cm). Väravaava (laius 180 cm) on suletav kahepoolse sepisvõrega. Sepisvõredega on suletavad ka idatiiva väravad (laius 200 cm). Esimene paikeb peavärava vastas ning  on müüritisele laotud tellispostidega (65*65*220 cm), teine paikneb kalmistu lõunaküljel ning on müüritisele valatud betoonist postidega, mis on krohvitud ja lubjatud (80*80*200 cm). Kalmistu neljas värav, peamiselt õigeusksete kalmistuosale viiv, on metallpostidel (kõrgus 140 cm) ning suletav keevisvõrega (ava laius 160 cm).
Kalmistu jälgib pinnase reljeefi omapära. Kalmistul kasvab hulgalislet põlispuid. Ehitised kalmistul puuduvad.
Kalmistul paikneb II Maailmasõjas hukkunute ühishaud.
Vanemad kui II Maailmasõja lõpp hauatähiseid ja piirdeid:
Metallhauatähiseid -295, sh sepiseid - 23. Sepisaedu - 3. Kivist hauatähiseid 60.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 17. saj lõpul -18. saj algul.</span>


source: A
code: 8348
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 13-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaud asub Tõstamaa kalmistu vanemas osas, tammedega ümbritsetud alal. Hauaplatsil puudub piire. Platsi tagumises osas asub mälestussammas, asetatuna kõrgemale mullaga kaetud kuhjatisele, mida ümbritseb dolomiidist piire. Mälestusammas on dolomiidist, standardse kujundusega - viisnurk, kiri esiküljel: "IGAVENE AU KANGELASTELE, KES ON LANGENUD LAHINGUIS MEIE KODUMAA VABADUSE JA SÕLTUMATUSE EEST 1941-1945", tagaküljel sama tekst vene keeles. Sammas on rombikujuline kivi laial alusel. Samba mõõtmed: alus 0,12x1,0x1,5 m, kõrgema osa kõrgus 1,4 m, madalama osa kõrgus 1,2 m, laius ülalt 0,8 cm, alt 0,87 m, paksus 0,45 m. Piirde jalamil asteseb punasest graniidist vabakujuline lisatahvel (0,4x0,8x0,2 m) kirjaga: SIIA ON MAETUD 3 NÕUKOGUDE ARMEE JA 6 HÄVITUSPATALJONI VÕITLEJAT ning selle all nimed kirillitsas.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Tõstamaa kalmistu vanemas osas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hauaplatsile on maetud II maailmasõjas hukkunute säilmed, hauatähis on paigutatud hiljem.</span>


source: A
code: 8349
name: Varbla kirikuaed
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asetseb Pärnu maakonnas, Varbla vallas, ümbritsedes Varbla Püha Urbanuse kirikut. 
Üldpindala 0,37 ha.
Kirikaeda piirab kivimüüritis kõrgusega 0,6 m ja paksusega 0,5 m.  Kirikaial on kaks väravat kummalgi pool kirikut. Väravad on krohvitud ja lubjatud tellistest vormistatud umbes 1,5 m kõrguste laotud ja krohvitud väravapostidega. Postid on kaetud madalate tömppüramiidjate betoonkübaratega. Väravavõred (ava laius 2,1 m) on kahepoolsed, sepistatud. Müüritise kagunurgal on kitsas, varjatud jalgväravaava.
Kirikaia lõunapoolses osas on säilinud varasemaid kui II Maailmasõja lõpp hauatähised: metallhauatähised - 40, kivist hauatähised - 7, sepisaedu 2. Põhjapoolses osas on säilunud 4 malmristi. Kirikaias paiknevad Cube rootsi risti ideelahendusega graniidist hauakompleks ning standardse lahendusega mälestusmärk II maailmasõjas langenutele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 17. saj I poolel.</span>


source: A
code: 8350
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 15-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaud asub Varbla kirikuaias ristkülikukujulisel platsil mõõtudega 3,5 x3,0 m. Platsi keskel asub mälestussammas, mis kujutab endast dolomiidist risttahukat laial kivialusel. Samba kuju on standardne. Mõõtmed: alus 0,25x1,5x1,86 m, sammas: kõrgus 1,4 m (madalam äär 1,2 m), laius alt 0,87 m, ülalt 0,8 m, paksus 0,45 m. Sammast ümbritseb nõgus rant mõõtudega 0,16x0,106x0,66 m. Sambal on kahes keeles tekst: IGAVENE AU KANGELASTELE, KES ON LANGENUD MEIE KODUMAA VABADUSE JA SÕLTUMATUSE EEST 1941-1945.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Varbla kirikuaias.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestusammas püstitati 1950. aastal.</span>


source: A
code: 8351
name: Kadaka külakooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 490
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikukujulist ühekorruselist rõhtpalk laudvoodriga hoonet ilmestab esiküljel lahtine postidele toetuv esik. Hoone tagaküljel paikneb kinnine esik. Hoonel on maakividest sokkel. 6-se ruudujaotusega aknad (17 tk) ja välisuksed (2 tk , algsed) on puidust. Interjöris säilinud algsed suluste ja hingedega taheveluksed
2006.a. sai hoone uue käsitsi valtsitud tsingitud terasplekk-katuse. Algne katus oli puitkatus.
Hoone mõõdud: 29,50 * 9,20 m</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1880.a. Kadaka küla koolimajaks (asutatud 1832.a.). 
Hoones on elanud ja õppinud kirjanik Ernst Peterson-Särgava.</span>


source: A
code: 8352
name: Kurgja talu, kus aastail 1874-1882 elas Carl Robert Jakobson
type: ajaloomälestis
alt_id: 492
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Talu hooned paiknevad Jakobsoni enda istutatud pargis. C. R. Jakobson ostis Uue- Vändra valla  Kurgja- Tõnise põlistalu 8 u- 85 ha) 1874, andes sellele nimeks Kurgja-Linnutaja. Plaanis oli näidistalu ja karjakasvatuse „põllutöökooli” rajamine. Ta tõi taluõue paremalt kaldalt Pärnu jõe vasakule kaldale .alustas hoonete ehitamist ja rajas viljapuuaia ja pargi. Talus on üheksa hoonet; elumaja, ait, saunamaja, jahu-ja saeveski, küün, mesipuudemaja, puukuur ja rehi kõik rõhtpalkseinte ja laastkatusega. Ait on hooneist vanim, ainus, mis on toodud üle vanast talust, 2-ruumiline vahelikuga hoone oli toidu- riiete- ja viljaait. Laut oli uue talu esimene ehitis valmis 1875, rekonst. 1979. See on 7 ruumiline – vasakult kaks piimakambrit, karjaköök, veiselaut, sigala ja tall. Väike mesipuudemaja ehitati 1876. 1877 valminud saunamaja on erandliku planeeringuga, koosneb hoone pikkusest köögist, kahest toast ja saunaruumist. Jahu- ja saeveski ehitati 1879-80: I korruse olid jahuveski, turbiiniruum, veskiliste ooteruum ja möldri töötuba; II korrusel kivilagi, saeveski kaks möldri elutuba; jahuveski III korrus oli kotilagi. Elumaja ehitamist alustati 1880 ja jäi peremehel pooleli, aastatel 1877-82 elati saunas. Maja sai lõplikult valmis alles 1956. Hoone kavandas c.R.J. välisilmes eeskujuks tollane vene puitarhitektuur. Ehitati valmis kavandatust lihtsamana, ilma väliskaunistusteta. Hoone on otstes 2-, keskosas ühekorruseline, tagaküljes vaatetorn (põles maha 20.s. algul, taastati 1980) vasakul lihtsatele sammastele toetuv azuurse laudlõikest piirdega 2-korruseline rõdu. Hoone poolitub pikitelge mööda; I korrusel olid esik, lastetuba, naisterahva töötuba, kaks magamistuba, köök, söögituba, võõrastetuba ja saal. II korrusele pidid tulema Jakobsoni enda töö- ja eluruumid. Küün ehitati 1870 a-te lõpul, rekonstr. 1982. Rehi projekteeriti 1982 KRPI-is Jakobsoni visandite põhjal, valmis 1988. 
(Eesti Arhitektuur, J. Saron)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Huvitava arhitektuuriga elumajas paiknev ekspositsioon (muuseum rajatud 1950) annab hea ülevaate Eesti ärkamisaja suurkuju C. R. Jakobsoni (1841-1882) elust ja tegevusest. Praegu toimub siin põllu- ja loomapidamine 100 a. vanuste traditsioonide järgi.</span>


source: A
code: 8353
name: Kurgja talu kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 496
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>C. R. Jakobsoni perekonnakalmistu Kurgja tee ääres Pärnu jõe paremal kaldal kõrgete kuuskede varjul. Ümbritsetud umbes meetrikõrguse, ca 120 cm-se läbimõõduga  maakividest müür. Väravapostidel valatud lillevaasid. Sissepääs sepisväravate kaudu.
Suurmehe kalmu ehib büst-monument (kunstnik J. Koort ) asetseb perekonnkalmistu tagaservas ja  koosneb prismaatilisest 3-osalisest graniitplokist kujundatud alusest ja üle-elusuurusest, poleeritud pindadega mustast rootsi graniidist büstist. Büsti pea on modelleeritud suurte üldistatud pindadega, andes sellele monumentaalse jõulisuse. Monumendi ees paikneb hallist graniidist hauaplaat, mis kannab teksti:
„Siin puhkab / Eesti poliitika / Isa ja suur võitleja”.
Büsti alusele ülaosas süva-raidkirjas nimetekst ja eluaastad:
CARL ROBERT / JAKOBSON/ 14.VII 1841/ 7. III 1882
Hauamonumendi mõõtmed:
 Büst: 92+64+105 cm; alus 118+64+184 cm; 127+69+31 cm; hauaplaat 176+82+29 cm
(andmed MKA objekti toimikust 2-9/23)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Perekonnakalmistule on  maetud C. R. Jakobsoni abikaasa, lapsed ja mõned omaksed -  kokku 11 kalmu. Pärast  Jakobsoni surma 1882 on kohalik rahvas platsi nurka jõest kalmistule vedanud. suure rändrahnu. Samast aastast on müüris kiviplaat „Linda” seltsilt. J. Koorti monument valmis 1927. 
Kalmistu müüri katet ja värava posti on remonditud 1950-ndatel.</span>


source: A
code: 8354
name: II maailmasõjas hukkunute ja terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 482
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikukujulise põhiplaaniga (külgede mõõdud 50 ja 33 m, suurus 0,6 ha) matmispaik on ümbritsetud hekiga. Platsi ilmestavad korrapärase istutusega vahtrad ja saared. Saaremaa dolomiidist standartse mälestusamba ees kummalgi pool samba juurde viivat jalgteed on kahes reas hauad mälestustahvlitega (vasakult paremale - 10 ja 18, 15 ja 25 tähist). Samba taga matmispaiga lõunaküljel on veel 2 + 4 mälestustahvlitega tähistatud matmiskohta. Alustele asetatud sambal on eesti ja vene keeles tekst: "SUURES ISAMAASÕJAS LANGENUD NÕUKOGUDE ARMEE VÕITLEJATELE 1941-1945".</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Vändra alevis majade Vana tn 39 ja Vana tn 43 vahelisel alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistule on maetud II maailmasõjas (1941-1945) langenud Punaarmee võitlejad ning sõjategevuse käigus ja sõjajärgsetel aastatel hukkunud tsiviilisikud. Kokku 74 inimest.</span>


source: A
code: 8355
name: Vändra vana kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu välispiirideks on ebaühtlase kõrgusega põllu- ja paekivikuhjatised. Väravad puuduvad. Keskse sissepääsu juures paikneb kalmistu skeem Eesti ja Vändra aja- ja kultuuriloo seisukohast oluliste isikute matmispaikadega. 
Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded: Metallhauatähiseid - 438; sh sepiseid - 213; Sepisaedu - 67; Kivist hauatähiseid - 103. 
Kalmistule on maetud: Mihkel Lüdig, Lilli Suburg, Anton Õunapuu, Johannes Eglon, Ernst Sokolovski jpt.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Vändra alevis, EELK Vändra Martini kiriku vahetus läheduses, Pika ja Kooli tänavate vahelisel alal. Kalmistu pindala on 5,52 ha.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vändra kirik on ehitatud 1787. aastal ning selle vahetusse lähedusse on tõenäoliselt samal ajal tekkinud ka matmispaik.</span>


source: A
code: 8356
name: Maja, kus aastail 1939-1958 elas Mihkel Lüdig
type: ajaloomälestis
alt_id: 489
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline pööninguga rõhtpalkhoone on ehitatud 1880.a. Kaetud rõhkvooderlaudisega, dekoratiivsed elemendid puuduvad, aknad 3-se ruudujaotusega (kapitaalremont 1962.a.) Viilkatus kaetud eterniitkattega. T-kujuline põhiplaan. Hoones 4 korterit, elamispind 167,8 m2.
Majal mälestustahvel eesti- ja venekeelse tekstiga: SELLES MAJAS ELAS JA TÖÖTAS AASTAIL 1939-1958 EESTI NSV RAHVAKUNSTNIK MIHKEL LÜDIG.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aastatel 1939-1958 elas majas MIHKEL LÜDIG (9. V 1880 Reiu vald - 7. V 1958 Vändra) Eesti helilooja.  Lõpetas Peterburi konservatooriumi L. Homiliuse oreliklassi 1904.a. Õppis samas teooriat ja kompositsiooni N. Rimski-Korsakovi, N. Solovjovi ja A. Glazunovi ning klaverit F. Czerny juures. Oli sajandi alguses Peterburi eesti muusikaelu juht, korraldas 1908.a. Peterburi esimese eesti heliteostest koosneva sümfooniakontserdi.  Samal ajal algatas ja juhtis muusikaüritusi ka Eestis (Pärnu laulupäev 1903.a., uue “Vanemuise” avamine 1906.a., Tartu muusikapäev 1909.a., VII üldlaulupidu Tallinnas 1910.a., uue “Endla” teatrihoone avamine 1911.a.). Osales 1919.a. Tallinna Kõrgema Muusikakooli asutamises ning oli aastani 1923.a. selle direktor. Tegutses organisti ja dirigendina. </span>


source: A
code: 8357
name: Lilli (Caroline) Suburgi (1841-1923) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 494
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lilli Suburgi hauaplats asub Vändra vana kalmistu lääneosas välismüüritisest u 15 m põhjapoole. Lisaks Lilli Suburgile on platsile maetud Tomas Suburg (1813-1887) ja Eva Suburg (1818-1891). 
Hauaplats on ristküliku kujulise põhiplaaniga, külgede pikkused 6,3 ja 5,3 m. Plats on piiratud graniitalusele toetuva sepisaiaga, kaetud liivaga ning haljastatud sõnajalgade ning hostadega. L.Suburgi hauatähiseks on hallikas-mustast marmorist mäelstussammas (ristathukale toetuv obelisk), mille esiküljel tekst: 1841-1923 LILLI SUBURGILE EESTI NAISED (autor skulptor F.Sannamees). Vanemate haudadel on malmist ristid sünni- ja surmadaatumitega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lilli (Caroline) Suburg sündis 1841. aastal Rõusna mõisas ning suri Valgas 1923. aastal. Oma esmase hariduse omandas ta mõisas aadlipere lastega koos õppides, seejärel aga õppis Pärnu Linna Kõrgemas Tütarlastekoolis. Õige pea peale koduõpetaja kutse omandamist, tunvus Suburg Carl Robert Jakobsoniga ning saab innustust rahvusliikumise ideede levimisele ning avaldab oma esimese raamatu ning asub ka tööle Pärnu Postimehe peatoimetajaks. Tema teenete hulka jäävad veel esimese naisteajakirja väljaandmine ning  erakooli loomine eesti soost tütarlastele. Peale surma, 1926. aastal, püstitasid naisorganisatsioonid tema viimasele puhkepaigale Fredi Sannamehe kavandatud hauamonumendi.</span>


source: A
code: 8358
name: Mihkel Lüdigi (1880-1958) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 495
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mihkel Lüdigi haud asub Vändra vana kalmistu idaosas. Muruga kaetud hauaplats on ruudukujulise põhiplaaniga (külgede pikkused 3 ja 2,8 m) ning paikneb elupuuhekiga ümbritsetud kompleksi (külgede mõõdud 14,8 m) südames.
Hauatähiseks on lihtne roosast graniidist mälestustahvel (mõõtmed: kõrgus 39(43) cm*laius 60 cm*paksus 12 cm), mille esiküljel on lüüra kujutis ning tekst: HELILOOJA PROFESSOR MIHKEL LÜDIG 9 V 1880 - 7 V 1958.
M.Lüdigi kõrvale on maetud abikaasa Olga Lüdig, kelle hauda tähistab väiksemate mõõtmetega roosast marmorist tahvel nime ning sünni- ja surmadaatumitega (1886-1987).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mihkel Lüdig sündis 1880. ja suri 1958. aastal Pärnumaal. Oma muusikalise hariduse omandas ta Peterburis ja Moskvas, Tallinnas töötas Kaarli kiriku organistina ning asutas Tallinna kõrgema muusikakooli 1919. aastal. Lõi mitmeid teoseid kooridele, tegutses muusikaõpetajana ja organistina.</span>


source: A
code: 8359
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 548
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Huaplatsi ümbritseb kuusehekk, pügatud. Kaks suurt kuuske. Kivi alles. Hooldatud. Lilled istutatud. Korras.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mahtra-Suurküla asub Juuru –Mahtra –Järlepa -                                                            Salutaguse mnt. ääres, Mahtra mõisast 2,5km põhja pool. Tuuleveski tallu suundub tee M-Suurküla autobussipeatusest 0,5km Mahtra(kagu) pool paikneva karjalauda juures. Karjalaudast taluni on 300m. Anveltide haud mälestustahvliga asub talu taga metsa ääres. (Ajaloomälestise pass, koostamise aasta 1975)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishauda on maetud 16. augustil 1941. aastal maha lastud Kaarel Anvelt ja tema poeg Vambola Anvelt. Tuuleveski talu, mille maadele nad on maetud, oli nende kodutalu.</span>


source: A
code: 8360
name: Atla-Eeru kõrtsihoone
type: ehitismälestis
alt_id: 922
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tüüpiline Põhja-Eesti rehielamu, praegu roost kelpkatus (varem algselt õled, hiljem pilpad). Seinad on tahumata rõhtpalkidest, nurgapähikutega, rehealuse-talli seinad õhukesetahulisest paekivist. Kambrite palkseinad on seest saviga määritud ja lubjaga valgendatud, laud laua kõrval lagi toetub tahutud taladele. Põrandad rehetoas ja tallis on tambitud savist, kambrites hiljem tsemendist. Ruumide planeering on iseloomulik P- Eestile, mille peatunnuseks on hoonest kitsam rehetuba, kuhu pääseb väljast. Küttekoldeks on rehetoas tellisvõlviga reheahi, kroonuehituses tavaline mantelkorsten puudub. (EA)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõrtsi vanemaks osaks loetakse Atla mõisa maadele 1811.aastal rajatud rehetoa ja rehealusega elamut, mis 1841.aastal kohandati ümber kõrtsiks.
Mahtra sõja päevil kujunes Eeru kõrts paigaks, kus toimusid mitmed määrava tähtsusega kogunemised. Siin uurisid Atla ja Mahtra talumehed peerutule valgel vastuhaku ajendiks saanud uut talurahvaseadust. Kõrtsi kogunesid 1858. aasta 2. juuni varahommikul arvukad talumeeste salgad, koos suunduti Mahtrasse. Siin anti pärast sõda haavatutele esimest abi.
1958. aastal osteti Eeru kõrts muuseumile. (www.mahtramuuseum.ee)</span>


source: A
code: 8361
name: Juuru kirikukooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 32-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa põhiplaaniga viilkatusega hoonega. Hoone asub madalal tellisevundamendil ning seinapindu katab horisontaalne laudis. Hoone esifassaadi sissepääs on kujundatud eenduva trepikojaga. Hoone aknad on lihtsad kolmese jaotusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1840. aastail toimus talupoegade üleminek vene õigeusku ning seniste luteriusu koolide kõrvale tekkisid õigeusu kihelkonna- ja abikoolid. Neist esimesed asutati Lõuna-Eestis, kuid 1880. aastast avati neid ka Põhja-Eestis. Sellesse aega kuulub apostli-õigeusu kihelkonnakooli rajamine ka Juuru koguduse juurde. On teada, et seal said õpetust ka tulevane laulja Benno Hansen ning kirjanik ja riigikukutaja Jaan Anvelt. Koolimaja on praeguseni säilinud ja kasutusel elumajana.</span>


source: A
code: 8362
name: Mahtra sõja mälestussammas
type: Mälestussammas
alt_id: 542
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas(graniit, põllukivi) „ 1858/ Mahtra sõja mälestuseks/ 1933 .”Asub endise Mahtra mõisa õuel Juuru – Salutaguse mnt. ääres. Juurust 5km põhja pool. Maanteelt nähtav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba valmistamist finantseerisid kohalikud entusiastid korjanduse teel saadud summadega.

23. aprillil (jüripäev) 1858 kuulutati välja 1856. a. talurahvaseadus, millest talupojad olid lootnud ühe teorendiliigi – abiteo – kaotamist. Juunis keeldusid abiteost 18 mõisa talupojad. Kui Mahtrasse tuli 50-meheline karistussalk, otsustasid mahtralased mitte lasta ennast peksta ning kutsusid naaberkülade talupoegi ühisel jõul vastu hakkama. Mahtralastele tuli appi ligi 800 meest.

14. juunil 1858 piirasid teivastega relvastunud talupojad Mahtra mõisas sõdurid ümber ning nõudsid nende lahkumist. Puhkes võitlus. Vastuhakanud talupoegadele määras sõjakohus raske peksukaristuse, mis viidi täide veebruaris 1859 Mahtra mõisas sõjaväe kaitsel.
(wikipeedia)</span>


source: A
code: 8363
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 549
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hauatähiseks on põllukivi, mille ülaservas on kõrgreljeefne kiivri kujutis koos viisnurgaga, kivil tekst: ”Au langenuile/ Kodumaa ei unusta oma kaitsjaid/ 1941” Hauaplatsi suurus 4x3 m. Vennaskalmu maetute arv kohaliku sõjakomissariaadi andmetel 8 tundmatut.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Juuru kalmistu uuemas osas idaküljel peatee ääres (teest põhja pool).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestuskivi paigaldatud 1970.a. Autoriks ja valmistajaks oli O. Kuulpalu.</span>


source: A
code: 8364
name: Juuru kirikuaed
type: ehitismälestis
alt_id: Arh. 487
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lääneküljel värav väravapostid ilmselt paest, krohvitud, tipnevad tornikestega, kaetud plekiga, tipus sepis, kahepoolsed sepisväravad. Lõunaküljel väravaehitis: u 3 m paksuste müüridega, peal viilkatus, ees plankudest väravad, algsed lukud kadunud. Ümbritsetud u 1 m h paekivi kuivladumüüriga, värava korvalt kummaltki pool kaetud paeplaatidega, mujal katteta. Piire seestpoolt mattunud pinnasesse. Kirikuaia loodenurgas Maydellide hauaplats olnud ümbritsetud uhke valuaiaga, praeguseks kaks külge lahtivoetud, aia detailid seisavad puu all virnas. Aias: üks katkise kiviristi alumne osa, kaks garniidist ristialust, üks graniidist obelisk, kivirist, üks kiviristi alus, neli sepisristi, kaks valuristi, üks neist irdunud. Lõunaküljel suur hauaplaat, katkine. Edelas katkise valuaia see viis hauaplaati, üks marmorrist, kaks kivist ristialust. Edelanurgas sepisaias neli malmhauaplaati (Krusensternid) Kirikust lõuna-edelas graniidist hauakatteehitus (Stenbock), ristialus ja hauaplaat ühes tükis, meenutab grüpthauda. Kirikust lõunas sepisriste, valuaedu, kaks sepisaeda, mõned valutähised. Kirkust kirdes viilkatusega paekivikabel, ees kahepoolsed kalasabamustris puituksed, katusel eterniit. Põhjaküljel tähiseid ei ole peale ühe graniitristi. Kirikust idas vedeles maas mingi ehitusega seotud konstruktsioon, kabeli külje all lauad ja mingi pukk. Kirikuaed enam-vähem korras
NB: kirikust itta jääb praegu rohumaa, kus arvatakse olevat asunud vana kalmistu (kirikuaed). Kolmnurkne ala kahe tee ja kirikuaia vahel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimene kirik ehitati tõenäoliselt 1300. aasta paiku. 15. sajandil lisati kooriruumile võlvlagi ja 1874. aastal uus torn. Aastatel 1893-95 toimusid kirikus põhjalikud ümberehitused. Kirikuaed koos kalmistuga on rajatud tõenäoliselt üheaegselt kirikuga. Kirikuaia lõunavärav on ehitatud tõenäoliselt 18. sajandil. 1840. aastal valmis Maydellide matusekabel. Kirikuaeda laiendati 1849. aastal. Seoses selle paigutati kirikuaia värava juurde kivist postid. Praegune läänevärav on ehitatud aastatel 1893-94 arhitekt Erwin Bernhardi (1852–1914) projekti alusel. Kirikukihelkonna ajalooline saksakeelne nimetus on Kirchspiel Jörden in Harrien. Maydellide kabeli juures paikneb ka perekonna rahula.</span>


source: A
code: 8365
name: Juuru kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Juuru kalmistu on piiratud paekivimüüritisega ning sissepääsuosa raamivad kolm massiivsed posti. Kalmistul on säilinud mitmeid väärtuslike hauatähiseid. Samuti on kalmistul II maailmasõjas langenud eestlaste ühishaud, kus on 1941. aastal Mahtra soolahingus surma saanud omakaitselaste, Kaiu mässus langenute ja Soomepoiste kalmud. Kalmistu koosseisus on ka punaväes langenute ühishaud, mida tähistab põllukivi kirjaga: ”Igavene au Suures Isamaasõjas langenuile 1941 – 1945.” (paigaldatud 1970. aastal, autoriks ja valmistajaks O. Kuulpalu). Kalmistu on kasutuses ja hooldatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peale Katariina II ukaasi kirikuaeda matmise kohta 1772. aastal rajati Juuru vanem surnuaed. 1899. aastal rajati täiendav kalmistu, nn uus surnuaed. Surnuaed sai oma praeguse suuruse 1934. aasta laiendusega. Käesoleval ajal kalmistu vanemasse ossa enam juurdematmisi ei toimu.</span>


source: A
code: 8366
name: Juuru (EAÕ) kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu on ümbritsetud paekivimüüritisega, mis on kohati lagunenud. Kalmistu kaguküljes asub paekivipostidest ja lippaiast sissepääs. Kalmistul on säilinud mitmeid sepis ja valuriste ning üks sepisaed graniitristiga. Kalmistu on kasutuses ja hooldatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Juuru õigeusukogudus asutati 1887. aastal eestlastest õigeusklikele. 1893. aastal valmis ka Juuru Püha Vassili kirik, samal ajal rajati ka kalmistu.</span>


source: A
code: 8367
name: Järvakandi ministeeriumikooli hoone
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Koolihoone on ühe-, keskrisaliidi osas kahekorruseline viilkatusega maakiviehitis. Sissepääsud on tiibadel. Aknad kõrged, kuue ruuduga, telliskivisillustega. Avad on ääristatud hambuvate paekividega, samuti hoone ja risaliidi nurgad. Risaliidi ja otsakülgede viiluväljas on telliskiviäärisega ümaraknad. Põhiplaanilt on sümmeetriline: mõlemas tiivas oli üks kolmetoaline õpetaja korter, maja keskosas kaks klassituba. (EA)
Hoone fassaadil daatum:1901.
1934.a ehitati majale juurde II korruse puitosa.
Hiljem on lisatud kolm kinnist tuulekoda kärgtellistest ja silikaadist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Majas alustati õppetööd ministeeriumikoolina 1899 kuigi hoone valmis 1901.
Rapla kihelkonna koolikomisjoni protokollides leiduvate märkmete järgi on kunagine Järvakandi 3- klassiline vallakool üks vanematest tollases Rapla kihelkonnas Harjumaal. 
1841.a algas töö Järvakandi 3- kl vallakoolina Järvakandi mõisa kulul. 
1849.a lõpetas teadmata põhjustel tegevuse.
1860.a Järvakandi valla kulul ehitati Põlma-Kehtna tee äärde 2-toaline maja, kus oli 1 klassiruum ja saal.
1877.-1899. asus kool Vahakõnnu külas. Praegu on sellest säilinud ainult mantelkorstna varemed. 
1899. alustati Purku külas koolihoone ehitamist. Sügisel algas majas töö Järvakandi 6-kl ministeeriumikoolina, kuigi maja ehitamine veel jätkus.
1926.a 1. nov kuna Järvakandi vallal raha jätkus (valla haldusse kuulusid ka Järvakandi Tehased) , siis alustas koolihoones ja rahvamajas tõõd ka 2-aastane täienduskool.
1934.a suvel ehitati majale juurde II korruse puitosa.
1940.a sept asus majas nii Järvakandi Alg- ja Täienduskool.
1944.a nov Järvakandi Mittetäielik Keskkool.
1945/46 õ-a Järvakandi 7-kl Kool. 
1961.a Järvakandi 8-kl Kool.
1977-1980 Järvakandi Abikool. 
1980-1986 Purku Abikool.
1986-1992 põhjaliku remondi ootus ja remont.
1991.a I kl alustas tööd Järvakandi kolhoosi lasteaia hoones. 
1992.a sept algas taas koolitöö vanas raudkivist majas.
(andmed Järvakandi lasteaed-algkooli kodulehelt)</span>


source: A
code: 8368
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 33-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Haud on ümbritsetud kuusehekiga. Hauatähisel on hukkunute nimed ja daatumid. Maetud on Hans Vanatoa (1878-1941) ja Harald Vanatoa (1900-1941).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Saunametsa külas. Saunametsa on viimane Rapla rajooni küla Juuru – Kuimetsa – Kose – Risti mnt. ääres. Vanatoade haud asub viimasest Rapla rajoonile kuuluvast talust 200m ida pool paikneva taluaseme juures. (Ajaloomälestise pass, koostamise aasta 1976)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1941. aastal hukatute viimne puhkepaik.</span>


source: A
code: 8369
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 30-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Materjaliks põllukivi. Mälestuskivil tekst::” Igavene au/sõdurile-vabastajale/1941-1945 .” Vennaskalmu maetute arv kohaliku sõjakomissariaadi andmetel 4, neist tundmatuid 3.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb Türi – Vahastu – Kuimetsa teest 150m kirde pool, Vahastu kiriku juures. Haud on surnuaia loodeserval, elupuu all. (Ajaloomälestise pass, koostamise aasta 1985)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishauda on maetud II maailmasõjas aasatel 1941-45 hukkunute säilmed.</span>


source: A
code: 8370
name: Vahastu kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu asub kirikust ida pool. Kalmistu ümbritsetud maakivilaotisega, mattunud.Kirikuaiast eraldab kalmistut lõunaküljelt kuni jalgteeni hekk, ülejäänu osas piiret ei ole. Kalmistul leidub hulganiselt sepis-ja valuriste, uhket ja huvitavat valu, mõned sepisaiad, mõned graniitristid. Vanad tähised idaosas, kagunurgas säilinud vanad tähised ilma vahelematmisteta. Lõunaküljel uuemad matused. Lõunakülje lääneotsas puust tööriistakuur. Lääneküljel üks 1930-te graniitsammas, huvitava valatud hauaäärisega. Korras, hooldatud kalmistu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Neogooti stiilis Vahastu kirik on valminud 1883. aastal, samast ajast pärineb ka kalmistu. Kalmistul on II maailmasõjas hukkunute ühishaud ning sinna on püstitatud 1931. aastaö Vabadussõja monument, mis taasavati 1989. aastal.</span>


source: A
code: 8371
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 550
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Eesti dolomiidist põllukivil tekst: „Suures Isamaa-/ sõjas langenud/ Nõukogude/ Armee/ võitlejatele .” Hauaplatsi suurus 15mx20m. Kohaliku sõjakomissariaadi andmetel maetute arv 13, neist tundmatuid 13.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Kehtna alevikus mõisa pargis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba püstitatud 1968.a. Autor Linda Rosin.</span>


source: A
code: 8372
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 551
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaual on väike küngas ja sellel asetseb roosakas graniidist mälestuskivi. Kivil on tekst: "AU LANGENUILE / KODUMAA EI UNUSTA / OMA KAITSJAID / 1941-1945".</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Lelle kalmistu esiosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishauda on maetud II maailmasõjas aastatel 1941-45 hukkunud punaväelased.</span>


source: A
code: 8373
name: Lelle kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lelle kalmistu on väljanägemiselt sarnane enamike Eesti vanemate surnuaedadega. Kalmistumaa on lainja reljeefiga, pinnamood on pideva langusega lõuna-edela suunas, lääneküljel asub sügav org. Kalmistu on vaid teepoolsest küljest piiratud maakividest müüriga, teistest külgedest ümbritseb kalmistut metsamaa. Surnuaial on ka hulgaliselt kirjadeta hauatähiseid või kustunud tekstiga hauaplaate.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Rapla maakonnas, Põllu külas, Vändra-Lokuta-Lelle teelt kergesti ligipääsetav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lelle kalmistu on asutatud 1902. aastal. Säilinud on esimene haud, mille hauatähiseks on raudrist. Sellel kalmistuosal on suurem osa matusetalitusi viinud läbi Lelle apostlik-õigeusu preestrid. Uuem kalmistuosa on eraldatud 1959. aastal ning esimene matmine sinna toimus aastal 1960. Uue kalmistuosa pühitsemisel 2000. aastal avati ka mälestuskivi tekstiga „Vaba Eesti eest langenud 1918-1919, 1941-1949“. Lelle kalmistule on maetud mitmed piirkonna kultuuriloos tuntud isikud.</span>


source: A
code: 8374
name: Kalbu külakooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 34-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline viilkatusega puithoone. Krohvitud, ilmselt kaetud teppplaadiga. Munakivi vundament. Kolm korstent. Aknaavad  algsed. Fassaadile ehitatud uus tuulekoda silikaatvundamanedil. Otsaviilul  vana vooder.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1844. aastal asutatud Kalbu vallakool oli Kehtna 9-kl. Kooli eellane, pärast 145-aastast tööd Kalbus viidi ta üle Kehtna alevikku (1989).</span>


source: A
code: 8375
name: Järvakandi kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu jääb Järvakandi kirikust lääne poole. Kalmistut piirab põhja- ja lõunaküljest maakiviaed, lääneküljest piirab surnuaeda kuusehekk. Kalmistu on tüüpiline maakalmistu, korrapärase teedevõrgu ja kodumaistest puuliikidest alleega. Hauatähistena domineerivad graniidist ja maakivist poleeritud hauakivid ja –plaadid ning nimetähiseta puuristid. Hauarajatistena domineerivad betoonist valatud randid, vähem on pügatud põõsahekke või püsililledest ääriseid. Palju on ääriseta liiva- ja kruusaplatse. Kalmistul asuvad käsipumbaga puurkaev ja paviljon, mis täidab välikantsli otstarvet.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Rapla maakonnas, Lellepere külas, Järvakandi kiriku vahetuse läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu rajati Järvakandi kiriku juurde 1922. aastal, mil toimus ka surnuaia pühitsemine. 1924. aastal piirati kalmistu esikülg korrapärase maakivist müüriga, millel on kahed paekivist väravapostid. 1970. aastal puuriti kalmistule kaev. Aegade jooksul on kalmistule maetud mitmeid piirkonna tuntud inimesi.</span>


source: A
code: 8376
name: Hageri apteegi hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 4-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, ristviilkatusega, osalise katusekorrusega hoone. Kaks eeskoda ning veranda on hiljem juurde ehitatud. Hoone loodenurga all üheruumiline silindervõlvlaega kelder. Vundament ning sokkel põllu ja paekividest. Välis- ja sisekandeseinda rõhtpalkidest. Laed palktaladel, mustlael liivatäidis. Vundament põllukividest, krohvimata. Välis- ja sisekandeseinad on tahutud rõhkpalkidest, kergvaheseinad laudadest. Laed on palktaladel, mustlael on liivatäidis. Katuse sarikad on kirvega tahutud palkidest, roovitus tahutud kuuselattidest, selle asub pilpakatus, mis on nõukogudeajal kaetud eterniidiga. Tenderpiitadega aknaavadesse on paigutatud tõenäoliselt 1920. aastatel õhukeste piitadega aknaplokid. Osa aknaraame on hilisemad. Uksed on valdavalt ehitusaegsed, osa pärinevad 1920.-test. Osades ruumides säilinud originaalsed küttekolded.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hageri apteegi hoone asub Hageri aleviku läbiva Kernu-Kohila kõrvalmaantee ääres, põhja pool. Tõdva-Hageri teeristist Kohila poole lugedes on tegemist kolmanda kinnistuga. Hoone paikneb kinnistul teest ligemale 10 meetrise tagasiastega, ühel joonel kahe ülejäänud antud teepoolel asuva ajaloolise hoonega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Apteek avati antud hoones 12. märtsi 1888 aastal. Pärimuse kohaselt on hoone ehitatud mõned aastad varem Sutlema mõisniku Stackelbergi poolt kohaliku arsti majutamiseks. Apteek toimis antud ruumides vaheajata kuni 1998 aastani. Peale apteegi sulgemist asutati majas Hageri muuseum.</span>


source: A
code: 8377
name: Hageri kirikuaed
type: ehitismälestis
same: A.5947
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pindala ligemale 5700 m². Alates kiriku koori osast pinnas ida suunas langeb. Lääne ning osaliselt põhja ja lõuna küljelt piiratud maakividest müüriga. Müüri kõrgus lääne osas on ligemale1,5 meetrit, ida ja põhjaküljel madaldub piire ligemale 0,5 m kõrguseks valliks. Lääneküljel kolme pealt kaartega suletud avaga värav. Auaplatsid paiknevad vastu kirikuaia piirdemüüri põhja, ida ja lõuna küljel, praeguseks on need jälgitavad tänu neid piiritlevatele metallaedadele. Kiriku lähim ümbrus on avatud, piirdeaia lähistel kasvavad kõrged lehtpuud. Kirikaia ida osa on võsastunud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirikut ümbritsev, piirdega eraldatud matuste ala pärineb tõenäoliselt juba esimese kiriku rajamisajast.</span>


source: A
code: 8378
name: Hageri kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Idaküljel kaks väravat. Olnud ümbritsetud maakivilaotisega. Kalmistul väga palju sepisriste, vähem valutähiseid, sepisaedu., vähesel määral graniittähiseid. Lääneservas täiskelpkatusega kivikabel, kahepoolsed uksed, kaks kitsast ümarkaarega akent, kordatehtud. Kabeli taga kivist Kabeli taga paekivist hauakamber, mille ees paerist (1853), ristialusel vapikujutis. Uue osa idapoolses osas Starkopfi vanemate ja venna hauaplats (külvaja bareljeefiga graniitsammas on Starkopfi kujundus). Mikuri Tammede perekonna hauaplatsil on kaks Anton Starkopfi skulptuuri - “Väsinu” (1958) ja “Saarepiiga” (1960). Kalmistule on maetud ka baltisaksa kunstnik Gustav Adolf Hippius (1792-1856), kes 30 aastat töötas Peterburis keisrikojas maalikunstnikuna. Kunstniku haud kalmistu vanemas osas ei ole täpselt teada. 
Omal ajal tehtud kalmistule põhjapoole juurdelõige, vana müürialus mattunud pinnasega, jälgitav. Selles osa praegu uued matused, ainult lääneotsas veel vanu tähiseid alles. Uue ja vana osa piiril puurkaev. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu on pärit 19. sajandist.</span>


source: A
code: 8379
name: Hageri vennastekoguduse palvemaja
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rõhutatult ristkülikukujulise põhiplaaniga (14,6 X 30,6) hoone peamiseks osaks on suur saal, mis hõlmab kaks kolmandikku hoone mahust. Sellega liitub loodes kahe kambri, esiku ja roovialusega ümbritsetud väike saal. Hoone on suhteliselt õhukeste rõhkpalkseintega, mida katab väljast horisontaallaudis. Poolkelp roogkatus, räästapikendusega sissekäikude kohal hoone esiküljel.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Kernu-Kohila maantee ääres, u 500 meetrit Hageri küla sildist lääne pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eesti mandriosa vanim vennastekoguduse palvemaja, ühe versiooni järgi ehitatud 1811.aastal. Arhiivi materjalidega tõendatavaks ehitusajaks tuleks siiski pidada aastat 1820, mil kohaliku pastori ettevõtmisel Mäeküla mõisa maadele rajatud palvemaja on mainimist leidnud. Vennaste koduse palvemaja rajamist 19. s alul Hageri kihelkonna keskusesse võib vaadelda, kui oma moodi püüdu sulandada ning teha koostööd ametliku luterliku kiriku struktuurist välja jääva, kihelkonna äärealale jääva Saku mõisa maadel juba tugevat kandepinda omava vennaste koguduseliikumisega.</span>


source: A
code: 8380
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 552
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestuskivi materjaliks on põllukivi. Kivi Vabaduse tänava poolsel küljel paikneb musta värvi graniittahvel eesti keelse tekstiga: TEISES MAAILMASÕJAS LANGENUILE.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub vallamaja ees. Seal asus ka algne hauatähis. Praegune mälestuskivi asub antud kohast mõnevõrra idapool väikesel muruplatsil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishaud asub umbes 8 meetri kaugusel vallamajast ja sinna matmine toimus oletatavasti 1948. aastal. Maetuteks on Suursööt, Karp, Pärn ja kaks venelasest ohvitseri. Pärn lasti metsavendade poolt Pahklas maha, Suursöödi võttis kinni metsavend Põder paberivabrikus ja tappis karjakoplis. Vene ohvitserid olid lendurid mingist lähikonnas peale sõda allakukkunud lennukist. 1990. aastate keskel asendati nõukogudeaegne ausammas praeguse mälestuskiviga kusjuures kivi ei asetatud ühishauale vaid sellest ida poole muruplatsile.</span>


source: A
code: 8381
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 553
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas on laotud neljast valatud plaadist. Mälestussamba materjal on betoon. Langenute nimedega mälestustahvel on paigaldatud 1985. a. mais. Mälestussambal on vene ja eesti keeles tekst: „Igavene au / kangelastele / kes on / langenud / lahinguis meie / kodumaa / vabaduse ja / sõltumatuse / eest / 1941-1945”. Samba tagumisel küljel on sama tekst vene keeles. Hauaplatsi suurus on 5x9 m. Ümbermatmised on toimunud viiest erinevast paigast 1945. aastal. Kohaliku sõjakomissariaadi andmetel on maetute arv 4. Neist tundmatuid ei ole.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Käru kalmistu edelaosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas on püstitatud 1959. a.</span>


source: A
code: 8382
name: Käru kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistul leidub sepis-ja valutähiseid (tavalised) ning mõningaid graniittähiseid ja ligi kümmekond sepisaeda, samuti on kalmistul kaks plekkpärga plekkümbrises. Peatee ääres lääneservas üks kivist hauaplaat. Weber&#039;i hauaplatsil asub marmorist rist. Meresma hauaplatsil huvitav 1930ndate mustast graniidist hauasammas, ümber kena valuaed. Kalmistuna kasutusel olev ala väga heas korras.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vanimad hauatähised on säilinud 19. sajandist,</span>


source: A
code: 8383
name: 1905. a. revolutsiooni mälestussammas
type: Mälestussammas
alt_id: 543
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaheastmelisel alusel ja postamendil seisab punasest lihvitud graniidist mälestussammas. Samba suurim (kõrgus, laius, paksus): 133x52x25,5cm. Samba väiksem(laius, paksus): 45,5x19cm. Postamendi(laius, paksus): 62x36cm, väiksema aluse(pikkus, laius, kõrgus): 123x98x15cm, suurema aluse(pikkus, laius, kõrgus): 183x159x17cm. Tekst on sambale sisseraiutud, tähed seest pronksivärviga värvitud. „1905/ Langenuile/ Velisel/ Hans Jeeser/ Jaan Kohftitsky/ Ants Kolumbus/ Hans Lansberg/ Madis Lensman/ Jaan Polder/ Kustas Seiler/ Kustas Valdek. Kaheastmeline alus on lagunenud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Töölisliikumise mõjul ja eeskujul astus võistlusesse tsarismi ja mõisnike vastu ka talurahvas. Esimesed mõisatööliste streigid Eestis toimusid 1905.a. jaanuari lõpul, intensiivistusid aga märtsi teisel poolel. Detsembris algasid tööliste ja talurahva relvastatud ülestõus Harjumaal. Läänemaal tegutsesid ülestõusnud kahes peasuunas. Ühed põletasid Paeküla, Tolli, Teenuse, Luiste, Moraste, Konuvere, Vana-Vigala, Jädivere, Vanamõisa, ja Oidrema. 14.- 17. detsembril põletati 12 ümbrukonna mõisahoonet, suleti kõrtsid ja riigiviinapoed. Koolimajja oli kogunenud hulk relvastatud talupoegi. Karistussalgal õnnestus koolimaja märkamatult ümber piirata ja tuli avada. Tulevahetuses said surma 5-ja raskesti haavata 8 meest, kellest 2 surid. Ülestõusu juhtidel Paulusel ja Aitsamil õnnestus pääseda ja välismaale põgeneda. 13. jaanuaril 1906.a. jõudis kohale kindral Bezobrazovi karistussalk. Karistamine viidi läbi Velise vallamaja ees. Surmaotsus langetati neljale inimesele, 14 määrati peksunuhtlus. Surmanuhtlus viidi täide 13. jaanuaril kell 11 lähedal asuva Sopaaugu talu põlluveerel. Samal päeval põletati karistuseks maha Jüri Oviiri kauplus Nurtus, Mihkel Aitsami Pipra talu Päärdus ja Georg Lurichi onupoja Hans Lurichi Kalase talu Velisel.</span>


source: A
code: 8384
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 554
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas valmistatud dolomiidist. Tekst:” Suures/Isamaasõjas/langenud/Nõukogude armee/võitlejaile/1941-1945 .” Mälestussamba ülemisel osal sirbi ja vasara kujutis viisnurgas. Hauaplatsi suurus9x8m. Maetuid on 7, neist tundmatuid 4. 
Velise vennashaud: Mälestustahvlil olevate langenute nimed. „Zubahha Pavel Makari pg./ Sidorov Sergei Grigori pg./Bagdašin Vldadimir Paveli pg. ” </span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Velise kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas paigaldatud 1956.a. Autor ei ole teada. Langenute nimedega mälestustahvel paigaldati 1985.a. mais.</span>


source: A
code: 8385
name: Velise kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu loodekülge piirab võrkaed metallpostidega ning sissepääsuks on metallpostide vahele jääv metallvärav. Kalmistul leidub metallvaluriste, kolm sepisaeda ning ka paekivist postamendil paerist. Kalmistu on heas korras.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu rajati 1888. aastal, samal ajal alustati Velise apostlik-õigeusu kiriku ehitust. Kaasajal on kalmistu matmiseks kõikidele, olenemata usutunnistusest.</span>


source: A
code: 8386
name: Velise kihelkonnakooli hoone
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, vana laia laudvooderdisega puithoone. Hoonet katab  eterniidist viilkatus, milles kolm korstent. Vundament paekivist, krohvitud.  Esiküljel lahtine tuulekoda. Tagaküljel juurdeehitatud kinnine tuulekoda, plokkvundament.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Velise vallakooli peeti oma haridustaseme poolest üheks ümbruskonna tugevamaks kooliks. Seda kinnitab ka see, et tung siia teistest naabervaldadest oli nii suur, et koolivalitsus selle pidi keelama, kuna oma valla lastele ei jätkunud ruumi, leidsid valla inimesed, et sellest jääb nende lastele siiski väheseks. Koolilt taheti oma lastele suuremaid teadmisi ja oskusi, mis teeks laste tuleviku kergemaks ja mugavamaks.
Sel eesmärgil hakati taotlema Velisele kihelkonnakooli asutamise luba. Luba saadi ja juba 1884. aasta kevadel alustati uue koolimaja ehitamist. Maja ehitati valmis ühe suvega ja läks tolleaegses vääringus maksma 5000 rubla. Ehituskulud kandis Riia koolide nõukogu. Esimene koolipäev vastvalminud koolimajas algas 13. detsembril (vana kalendri järgi). Kihelkonnakool töötas selles majas 1919. aastani. Aasta algul võeti koolimaja Lääne maavalitsuse käsul Velise Ap. Õigeusu koguduselt, koos koolile kuuluva varaga üle ja anti Velise vallavalitsuse käsutusse. Siitpeale jätkas kool oma tööd Velise rahvakooli nime all, endistes valla- ja kihelkonnakooli ruumides. Peagi muudeti kool Velise 6-kl. algkooliks.
(http://www.velise.ee/koolid/2.html)</span>


source: A
code: 8387
name: Velise mõisa kalmistu ja kabel
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Neogooti paekivikabel. Eest viilkatus, tagaküljel täiskelpkatus. Fassaadil kaks tornikest, mis on kaetud plekiga. Katusealune  friis. Kabeli uksed asuvad TKVA hallatavas Tallinna Hobuveskis. Kalmistu maa-ala mõõdus 30x40 m. Ümbritsetud u 1 m kõrguse mullavalliga. Hauakohad kahjuks mitteleitavad. Üks hauaplats jääb kabelist paremale.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Velise-Haimre (Käriselja) teelt pöörata lääne poole, teeristi jääb veneaegne karjalaut. Sõita 4 km teeristini, pöörata vasakule, lõuna poole, sõita 1,5 km. Tee kulgeb lõpuks Velise jõekaldale. Lähim juurdepääs Tallinn-Pärnu maanteelt Venekülast. Sõita Velise jõe sillast põhjapoole jäävat teed pidi ida suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Von Maydellide suguvõsa matusekabel. Ehitatud 19. sajandi lõpul.</span>


source: A
code: 8388
name: Märjamaa (EAÕ) kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu asub metsaalusel alal ning on mõõtudega 150x70 m. Kalmistu on ümbritsetud kraavi ja muldvalliga, maanteepoolsel küljel piirab kalmistut maa-ja paekivilaotis, väravast idapool võrkaed metallpostidega. Kalmistu sissepääsuks on metallpostidest ja metallvõrest värav. Säilinud on mitu sepisaeda ning vähesel määral valu-ja sepistähiseid. Kalmistu keskel küngas, mis võis olla jutlusepaviljoni alus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu on pärit 19. sajandist.</span>


source: A
code: 8389
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 545
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Üheastmelisel alusel seisab hallist graniidist mälestussammas, mis on püstitatud1948.a.Samba kõrgus, laius, paksus:124x54x27,5cm. Samba esikülje ülaosas viisnurga kujutis(läbimõõt 13cm). Samba esikülje alaosa sirbi ja vasara kujutis tammelehega(kõrgus 20cm). Aluse pikim külg 64cm, lühem külg 34cm, aluse kõrgus 30cm. Samba poleeritud esiküljel sisseraiutud tähtedega(kõrgus 3,5cm) tekst:” Igavene au kangelastele/ kes langesid võitluses/ meie kodumaa vabaduse/ ja sõltumatuse eest/ вечная слава героям/ павшим за свободу/ и независимость/ нашей родины/ 1941-1945” .  Samba külje najale asetatud kaks mälestustahvlit: I hallist graniidist, kõrgus 25cm, laius 40cm, paksus 5cm. Tekst: „   ГРИГОРЬЕВ ПЕТР/ ГРИГОРЬЕВИЧ.” II valgest marmorist, kõrgus 25cm, laius 39cm. Tekst:” Leitnant/ I. A. Pligin.”.  Mälestussamba juurde viib betoonplaatidega kaetud tee. Hauaplats paekividega ääristatud. Platsi mõõtmed: 3x11m. Hauaplatsi ümbritseb kahest küljest arooniahekk.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub Pärnu maantee ja Koluvere tee ristmikul, kirikuaia kirdeosa vastas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas on püstitatud 1948. aastal.</span>


source: A
code: 8390
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 546
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Üheastmelisel dolomiidist trapetsikujulisel alusel seisab rõhtsalt dolomiitplaat, millele on asetatud nelinurkne ülemiste äralõigatud nurkadega dolomiidist mälestussammas. Samba ülaosale on kinnitatud süvendiga viisnurkne dolomiitplaat. Sellel on väljaraiutud viisnurga kontuurkujutis, mille sees on väljaraiutud kontuuridega sirbi ja vasaraga kujutis. Samba ülaosas on sisseraiutud, seest mustaks värvitud aastaarvud 1941-1945(numbri kõrgus 7,5cm). Sambal sisseraiutud, seest mustaks värvitud tekst(tähe kõrgus 4,5cm): Suures/Isamaasõjas/langenud/Nõukogude armee/ võitlejatele/ Воицам/ Советской Армии/ павшим в Великои/ Отечественной/ войне. Samba kõrgus(koos viisnurkse osaga): 185cm, samba laius alumises servas: 80cm, samba laius ülemises servas: 58cm, Viisnurkse osa suurim laius: 60cm. Samba paksus: 20cm, Rõhtsa dolomiitplaadi(p, l, k):163x77x10,5cm. Aluse suurim pikkus:163cm, aluse väiksem pikkus:149cm. Aluse suurim laius:65cm, aluse väiksem kõrgus: 40c. Hauaplats(mõõtmetega 8x10m) on ümbritsetud elupuuhekiga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub raudteejaama naabruses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühishauada on maetud 1941. aastal maetud punaväelaste säilmed.</span>


source: A
code: 8391
name: Märjamaa kirikuaed
type: ehitismälestis
alt_id: Arh. 494
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tallinna mnt. Idaküljel, põhjaküljel paekivilaotis, lääneküljel maa-ja paekivilaotis, lõunaküljel maakivimüür. Idaküljel värav: Vabadussõja mälestusmärk. Kirdenurgas värav: madalad paepostid, ees kahepoolsed sepisväravad. Loodes värav: kolm paekiviposti, kahepoolsed ja ühepoolne sepisvärav. Lõunaküljel müüris läbikäik.  Idaküljel läbikäik elumaja hoovi. Kirikust otse itta tähiseid ei ole. Kirikust põhjapool kiviriste, kivist hauaplaate (osa katki), sepisaedu, valu-ja sepisriste. Huvitav graniitsammas risti kujutisega. Kiriku põhjaküjele tehtud kunstlik kõrgendik, muru sees graniitplaadid II MS hukkunute ja vägivallaohvrite nimedega. Umbes  40-50 risti asetatud sepisaedade najale. Kirikust kagus sepisaedu, sepis-ja valuriste. Üks huvitav graniitsammas murtud samba kujuline. Lõunaosas paar uut hauaplatsi betoonääristega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirik on ehitatud 14. sajandi esimesel kolmandikul. Torn püstitati kahes osas 15. sajandi teisel poolel ja 16. sajandi alguses. Kirik purustati 1574. aastal. Torni kindlustati aastatel 1815-17. Kirikuaed on rajatud tõenäoliselt üheaegselt koos kirikuga. 1910. aastast on andmeid kirikuaias leidnud kivist ratasristidest, mis pärinenud aastatest 1603-46. Kirikuaeda ümbritsevas müüris on Vabadussõja monument, mis avati 11. septembril 1932. aastal ning taastati 1989. aastal. Kirikukihelkonna ajalooline saksakeelne nimetus on Kirchspiel Merjama in Wiek.</span>


source: A
code: 8392
name: Märjamaa kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu väravakohta markeerivad kaks silikaattellistest väravaposti. Väravast läände jääb kalmistuvahi maja ja kõrvalhoone. Kalmistu on ümbritsetud maakividest ja paest kombineeritud müüritisega, mis on kohati halvas seisukorras. Kalmistul on võimalik eristada vanemat ja uuemat kalmistuosa. Kalmistut läbib N-S suunaline lehtpuuallee. Kalmistu kaguosas leidub malmriste, lihtsaid valu-ja sepisriste ning mõned sepisaiad. Kalmistu lõunanaosas, ka alleest lääne pool, on säilinud hulganiselt vanu tähiseid, sepisriste, sepisaedu. Lõunaosas peateest läänes sepisaias tähelepanuväärne juugendlik risti kujutav graniitsammas.</span>


source: A
code: 8393
name: Jalase külakooli hoone
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline poolkelpkatusega puithoone. Laudvooderiga. Katusel eterniit. Kaks kortsent, piibud uued, silikaadist. Ees lahtine tuulekoda. Koolimaja on ristkülikukujulise põhiplaaniga põhimõõtudega ca 8,5 x 18 meetrit</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Koolimaja on ehitatud 1880. aastal, ning külakool tegutses aastani 1961.</span>


source: A
code: 8394
name: Raikküla ministeeriumikooli hoone
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline täiskelpkatusega paekivihoone. (Raikküla lade). Katusel plekk. Otstes sissekäigud kahepoolsete ustega, uksed uued. Fassaadil sissekäik, sambad laotud silikaatkividest, sissekäigu kohal olnud viilkatus, praegune lame. Viis korstent, kaks neist uut silikaatkividest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Raikküla kool  on oma piirkonnas pidevharidust andnud alates 1849. aastast. Praeguses majas asub kool alates 1909.aastast ja alates 1998/99 õppeaastast ka üks liitrühm kahe- kuni seitsmeaastastele lastele.</span>


source: A
code: 8395
name: Uku Masingu kodukoht, Einu talu
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu on ühekorruseline poolviilkatusega taluhoone. Rehealune paekivist, elumaja ristpalk. Katuse katteks laast. Hoovipoolse ukse ees olev klaasveranda on hilisem, samuti vastasküljel asuv veranda. Korvalhoonetest alles ait, mis on täiskelpkatusega ristpalkhoone, peal uus sindlikatus, 1996.a. Aed liigirikas ja maitsekalt kujundatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on 19. sajandil ehitatud taluhoonega, kus sündis 1909. aastal Uku Masing.</span>


source: A
code: 8396
name: Raikküla mõisa kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keyserlingide matusepaik kujutab endast nelinurkset platsi metsas. Suures osas on hävinud piirdeaed tahutud kivipostide vahel, osa graniitpostidest alles, postide vahel olnud kettaed. Aia taga madalamas kohas oli allikal toimiv purskkaev, säilinud on purskkaevu alus, paest laotud ümmargune kaev. Kaevust põhjas asub kivikangur. Kalmistust on alles kaks graniidist ristialuskivi ja kaks ristialuskivi aluskivi. Maa-ala korrastatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>A. Keyserling rajas oma perekonna kalmistu ilmselt Vigala mõisa eeskujul, perekonniti oldi tihedas suhtlemises.Kalmistu rajati mitte kaugele mõisa kompleksist, tee äärde istutati enelaid ja tulevase allee tekkeks puid. Siia on maetud 1874 aastal A. Keyserlingi tütar Marie, 1885 aastal abikaasa Sinaida, 1891 Alexander Keyserling ise ja 1895 aastal poeg Leo.</span>


source: A
code: 8397
name: II maailmasõjas hukkunute ja 1905. a. terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 547
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hall maakivirahn kirjaga : „Kedagi pole unustatud, midagi ei unustata... 1905 1941-45".</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ühishaud asub pargis jõe kaldal silla juures.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivi on üsna lähedal paigale, kus hukati 1905. aasta revolutsioonist osavõtjaid; siia on maetud II maailmasõjas langenuid. Mälestusmärgi kavandaja on  taidluskunstnik Ermi Littover (s. 1921)</span>


source: A
code: 8398
name: Rapla kirikuaed
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ümbritsetud paekivi sidusmüüriga u 1 m h. pealt kaetud paeplaatidega. Lääneküljel paeplokkidest värav, kaheüpoolsed sepisväravad. Samane värav lounaküljel. Väravapostid tipnevad tornidega, kaetud plekiga, tipus sepis. Idaküljel kagunurgas jagvärav: peaplokkidest postid, sepisvore, postide tipud viilukujulised, pealt kaetud plekiga. Pohjaküljel jalgvärav: silikaattellistest postid, sepisvärav. Kirikuaia kirdenurgas pastoraadi kantselei, puithoone. Kirikuaia edelanurgas üks paest ristialune, neli ratasristi. Kirikust läänes kaks ratasristi ja üks kivirist. Kirikuaed väga heas korras.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirikuaed on rajatud tõenäoliselt üheaegselt 13. sajandi teisel poolel ehitatud kirikuga. Vana kiriku asemel valmis aastatel 1899-1901 arhitektide Rudolf von Engelhardti (1857–1913) ja Arhitekt Friedrich Axel von Howeni (1845-1911) projekti järgi uus kirik. Kirikuaias on säilinud 17. sajandist pärinevad rõngasristid ja 19. sajandil rajatud Tiesenhausenite hauamonument. Piirdemüürid koos väravatega pärinevad tõenäoliselt 19. sajandist ja 20. sajandi algusest. Kirikuaia lõunaküljel piirdemüüris paikneva värava tornilaadsed väravapostid on valminud üheaegselt uue kirikuga. 1923. aastal avati kirikuaias Jaan Koorti kavandatud esimeses maailmasõjas ja vabadussõjas langenute mälestusmärk. Nõukogude ajal suures osas hävinud mälestussammas taasavati 1989. aastal. Kirikukihelkonna ajalooline saksakeelne nimetus on Kirchspiel Rappel in Harrien.</span>


source: A
code: 8399
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 924
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Looduslik kivi, kivi taga elupuuhekk. Kivi juurde ei ole maetud. Tuleb ümbruses sondeerida. Kivi lähedale männi alla olevat sõjaväelased liili toonud. Kivi ümbrus hooldatud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Endisest Kuusiku Katsebaasist asub vennashaud 1km kirde(Rapla) pool, Ira autobussipeatusest 100m lõuna suunas, metsamajandi elamute juures. Mälestuskivi on maanteelt nähtav. (Ajaloomälestise pass, koostamise aasta 1985)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestuskivi püstitati 1965.a. Autor teadmata. Ümbermatmine toimus 1965.a. 1941.a. langenuid toodi Kuimetsast 10, Rapla – Tallinna mnt. Hagudi ülesõidu kohalt 3 ja Kuusiku lahingus langenuid maeti ümber 48.</span>


source: A
code: 8400
name: Rapla kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu põhjaküljel  asub üle 1 m kõrgune paekivist sidusmüür, mis on pealt kaetud paeplaatidega. Loodenurgas kalmistuvahi maja ja kõrvalhoone. Kalmistu põhjaküljel paiknevad kaks väravat, teistel  külgedel paekivist kuiv ladumüür. Kalmistu keskel asub Thiesenhausenite paekivikabel, mis on ehitatud kahes järgus. Kalmistul on kõige rohkem graniidist ja valgest marmorist hauatähiseid, samuti hilisemast ajast pärinevaid plastikust plaate. Ristidest esineb kõige rohkem metallist riste ja ka puitriste. Suuremal osal haudadel piirded puuduvad, vaid üksikud hauaplatsid on piiratud metallaiaga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Rapla maakonnas, Uuskülas, asulast väljas, olles Alu teelt kergesti ligipääsetav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rapla kalmistu algusajaks võib pidada 1780. aastat, mil Alu mõisnik krahv Tiesenhausen kinkis surnuaia tarvis tüki maad umbes kilomeeter kirikust lääne poole. Surnuaia vanim osa on kabelitagune piirkond, kus nüüdseks on toimunud juba mitu järjestikkust pealematmist. Esimene kalmistu laiendamine toimus aastal 1860, kui Alu mõisnik Lilienfeld kinkis surnuaia tarbeks peaaegu niisama suure osa maad juurde. Järgmine laiendamine toimus 1921. aastal, mil kalmistu jõudis Alu teeni. Samal ajal tehti surnuaia ümber kivimüür koos raudväravatega. 1928. aastal ehitati kalmistu peavärava juurde maja, milles oli mõeldud korter surnuaiavahile ja suurem ruum peiede pidamiseks. Kalmistul asub 1941. aastast pärinev II maailmasõjas hukkunute matmispaik, kuhu on maetud 43 vägivaldselt surnud piirkonna meest ja naist.</span>


source: A
code: 8401
name: II maailmasõjas hukkunute matmispaik
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestusmärk ei ole paigutatud punaarmees võidelnute auks. Uue kujunduse saanud memoriaali eesküljel on tagasihoidlik poleeritud tumedast graniitkivist mälestuskivi, millel on tekst: "Memoriaal Rapla lahingu ohvritele, rajatudrahva annetuste abil, Kaitseliidu Rapla maleva poolt, augustis 2001". Memoriaali tagaosa lõpetab graniidist kaar tekstiga: "Isamaa ilu hoieldes, vaenlase vastu võideldes", ning selle taga omakorda metallist rist.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Matmispaik asub Rapla kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Matmispaik sai uue lahenduse 2001. aasta sügisel kui tähistati 60 aasta möödumist lahingutest Rapla all. Projekti autor on Liina Jaanus. Töid rahastati Kaitseliidu poolt ja kogutud annetustest.</span>


source: A
code: 8402
name: Jädivere õpetajate seminari hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 26-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Jädivere õpetajate seminari hoone on ristkülikukujulise põhiplaaniga. Hoone on ühekorruseline, poolkelpkatusega, rõhtsa laudvoodriga kaetud püstpalkseintega ehitis. Lõuna- ja idaküljel on tuulekojad, neist lõunapoolsel on viil- ning idapoolsel pultkatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Jädivere õpetajate seminari hoone asub Jädivere külas, Jädivere mõisa naabruses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Jädivere õpetajate seminari hoone on ehitatud 1843. aastal. Õpetajate seminari avamise idee pärines algselt parun Berend Johann von Üxküllilt, kuid see jäi ellu viimata (B. J. v Üxküll suri 1827). Tema tööd jätkas poeg parun Boris von Üxküll, kes andis koolile tasuta maad ning püstitas koolimaja omal kulul. Kool alustas oma tegevust 1844. aastal. Rahvasuus kutsuti kooli koolmeistrite seminariks. Esimeseks seminari juhatajaks-õpetajaks oli Berend Gildenmann (aastatel 1844-1850), järgmiseks juhatajaks oli Johann Heinrichsen (aastatel 1850-1864). 1863. aastal ühendati Jädivere seminar Kuuda õpetajate seminariga (Märjamaa kihelkonnas). Üle läksid õpetajad ja osa õpilasi. Peale seminari kolimist Kuuda õpetajate seminari hakkas vabanenud hoones tegutsema Jädivere algkool, mis suleti aastal 1965. Jädivere seminaris anti välja ka Vigala kihelkonna käsikirjalist nädalalehte "Öppetus Vabbadrahvale" (väljaandja oli kooli esimene juhataja ning haridus ja kirjandustegelane Berend Gildemann). Tänaseks on hoone kasutusel elumajana.</span>


source: A
code: 8403
name: Vigala kirikuaed
type: ajaloomälestis
alt_id: Arh. 506
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vigala kirikuaed on ebakorrapärase kujuga. Kirikuaeda ümbritseb põhja, lääne-ja idaküljelt kraav, lounaküljelt jõgi. Loodenurgas asub peavärav kirikuaeda: krohvitud paekivist postid, pealt kaetud tsemendiga, kahepoolsed sepisväravad. Suurest väravast idapool on väike jalgvärav- paekivist postid, võret ei ole. Väravatest edasi on kümmekond meetrit madalat paekivisidusmüüri. Kirikust pöhja pool, väravate  ja kiriku vahel asub  kaheksanurkne kivikabel, ümara katusega, katusel katteks plekk. Kirikuaias ei ole palju säilinud tähiseid v.a.kiriku lounaküljel üks katkine kivirist, kagus paekivisammas väljaraiutud risti kujutisega esiküljel.Kirikust idas üks malmrist ja ühel hauaplatsil kolm katkist hauaplaati.  Kalmistu jääb kirikuaiast ida- ja pohjapoole ja endise kihelkonnakalmistuna on jagatud kahte ossa: vanemate ja hilisemate matustega.  Kalmistu on ümbritsetud kraaviga, lounaküljel jõega. Lääneküljel asub kalmistu värav: paekivist väravapostid, võret ei ole. Kahel pool väravat on  paekivist sidusmüüri mis eraldab kalmistut kirikuaiast.  Värava lähedale jääv kalmistu lääneosa on tähiste poolest väga rikas: sepisaedu, uhket valu, sepisriste, kiviriste, malmist ja kivist hauaplaate, graniitsambaid. Lüdigite hauaplatsil marmorsammas marmorist hauatahvlitega (alles viis).Sellele läänepoolsele enam-vähem korras alale järgneb idapool enela- ja pihlakavõsane osa. Võsastunud osas näha metallriste. Pihlakavõsa järel tuleb uuemate matustega ala. Siin on ilmselt vanad tähised eemaldatud uute matustega. Säilinud ainult üks graniitrist, üks kivirist, üks sepisrist. Idapool järgneb kraav ja sellele mahajäetud kalmistuosa kus on üksikud hooldatud hauaplatsid. Siin leidub hulganiselt valuriste, vähem sepisriste, mõned graniitsambad, sepisaiad.  Kalmistu idaosas asuvad rohkem hooldatud hauaplatsid. Kalmistu jätkub lääne suunas kirikuaia pohjaküljel kuni kirikuaia peaväravaesise parkimisplatsini. Selles osas üksikuid sepis- ja valuriste. Tähiste poolest väga rikas kalmistu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirikuaias paiknevate keskaegsete kiviristide põhjal võib järeldada, et pühakoda koos kirikuaiaga asus samal kohal juba 13. sajandi lõpus. Järgmine pühakoda valmis 15. sajandi viimasel veerandil. Aastatel 1843-45 toimusid kirikus olulised ümber- ja juurdeehitustööd. Suuremaid töid tehti ka 1873. ja 1888. aastal. Aastatel 1931-33 püstitati kiriku lääneküljele arhitekt Alar Kotli (1904-1963) projekti järgi uus torn-mälestusehitis vabadussõjas langenutele. 18. sajandil püstitati kirikuaia põhjaossa kabel. Kirikuaiast itta jääv kalmistu pärineb tõenäoliselt 19. sajandist. Kirikuaeda ümbritseb väravapostidega paekivimüür, mille täpne rajamise aeg pole teada, kuid tõenäoliselt on see rajatud 19. sajandil. Kirikukihelkonna ajalooline nimetus on Kirchspiel Fickel in Wiek.</span>


source: A
code: 8404
name: Kivi-Vigala kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu on piiratud paekivimüüriga ning sissepääsuosa markeerivad kaks paekiviposti, mille otsas asetsevad metallist ristikujutised. Sissepääsu raamivatel postidel asuvad lihvitud graniidist tekstitahvlid. Kalmistul leidub mitmeid väärtuslikke kivist hauamonumente, metall- ja kiviriste ning sepistatud hauapiirdeid. Kalmistu on hooldatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1838 I surnuaia, väravast algava osa pühitsemine.
1881 II surnuaia, üle oja jätkuva surnuaia osa pühitsemine.
1922 pühitsetakse III maantee äärne surnuaia osa.</span>


source: A
code: 8405
name: Vana-Vigala mõisa Näljamüür
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Müüri kõrgus u 2 m, paksus u 0,8 m, pikkus u 200 m. Paekivisidusmüür, laotud mördiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 1867.a. näljahäda leevendamiseks. Sel aastal olnud suur viljaikaldus.Talumehed tõid mõisa kive ja ehitasid müüri jning said vilja vastu. (a. Viirok, 1928)</span>


source: A
code: 8406
name: Vana-Vigala mõisa kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vigala mõisa pargi kaguosas jõe kaldal. Loodeküljel paekivist laotud astmeline müür (taastatud), pealt kaetud betooniga, selle u 0,5 m h sepisaed. Metallist väravapostid. Sepisdetailidega lihtne kahepoolne metallvärav. Lõunaküljel, jõe kaldal, viilkatusega kivikabel. Fassaadi pool graniidist, nurgad tellistest, tagakülg paekivist. Ukseava korduvalt kinnimüüritud silikaatkividega. Hauatähised: Bernhard Ükskülli hpl.: kaks graniidist ristialuskivi. Carl Eduard Ükskülli hauaplaat: kivist hauaplaat, Emilie kivist hauaplaadi tükk. Kaheksanurkne kaheastmeline graniidist hauasamba alus. Clara Ükskülli samba alus. Boris Ükskülli graniidist sambaalus marmorist postiga. Bernhard Johann Üksküll Vabahärra ja Elisabeth Ükskülli garniithauaplaadid vappidega. Kaheastmeline graniidist hauasamba alus ümmarguse sambatalumiga. Aleksander von Ükskülli kivist hauaplaat. Väike kivist hauaplaat. Otto von Ükskülli graniidist hauaplaat. Julie Ükskülli väike kivist hauaplaat on lahtine ja paigalt nihkunud. Kalmistu on võsast puhastatud, kevadine koristustöö tegemata.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1773. a keelas Vene keisrinna Katariina II kirikusse matmise ära. Mitu kihelkonna mõisnikku asutas seepeale oma mõisas perekonnakalmistu. Seda tegid nii Vana-vigalas Uexküllid kui ka Jädivere Ruckteschellid, Velise Rosenthalid ja Maydellid. Päärdu ja Konuvere Rennenkampfid ja Velise Wolskyd kasutasid aga kiriku üldkalmistut.
Matmispaika hakati rajama 1792. aastal, kivipiire ehitati 1856. aastal.</span>


source: A
code: 8407
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 574
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühishaua tähiseks on graniidist mälestussammas, mille ülemises osas paikneb viisnurk ja allosas pärjamotiiv. Sambal on tekst "Au langenud kangelastele" ja plaat langenute nimedega. Hauaplatsi suurus on 2 x 2 m ja see on kaetud betoonplaatidega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Tartu maakonnas, Piirisaarel õigeusu kiriku kirikaias.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>II maailmasõjas hukkunute ühishauda on maetud 99 langenut, kes võitlesid 1944. aastal Nõukogude armee poolel Piirissaare ümbruses. Mälestussammas püstitati ühishauale 1948. aastal ja tahvel langenute nimedega 1950. aastal.</span>


source: A
code: 8408
name: Piirissaare kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu on piiratud puitlippaiaga ning sissepääsu markeerivad punastest tellistest laotud plekk-kattega kaetud väravapostid, mille vahel asetseb sepisaed ühes ristidega värava tipus. Kalmistul asub rida väärtuslikke sepisriste ning kivist hauatähiseid ning iseloomulikuks elemendiks on betoonist ja kivist hauaplatsi äärised. Kalmistul asub puidust välikantsel ning kalmistu on hooldatud ja kasutusel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimesed kirjalikud märked Piirissaare asustuse kohta pärinevad 14. sajandi lõpust. Püsiasustus on saarele tekkinud 18. sajandil sinna asunud vanausuliste näol. Teada on, et saarel asuvale luteriusu kalmistule on eestlasi matma hakatud 18. sajandil.</span>


source: A
code: 8409
name: Piirissaare kirikuaed
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Piirissaare kirikuaed on haljastatud ja hooldatud ala, mille koosseisus asub mälestusmärk II maailmasõjas hukkunutele. Kirikuaed on ümbritsetud betoonpostide ning traataiaga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter-Pauli kirik on ehitatud aastatel 1927-28, tõenäoliselt on ka kirikuaeg sel perioodil kujunenud.</span>


source: A
code: 8410
name: Piiri vanausuliste kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu on piiratud puidust lippaiaga ning sissepääsuosas on punastest tellistest laotud ja krohvitud väravaehitis. Kalmistul on säilinud mitmeid metall- ja kiviriste ja vanausuliste kalmistule tüüpiline miljöö. Kalmistu on hooldatud ja kasutuses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vanausulistest pomoorid rändasid Piirissaarde valdavalt 18. sajandist, esimesed arhiiviallikad vanausuliste Piiri palvemajast on pärit 19. sajandi algusest. Sellest ajast on pärit ka vanausuliste matmispaik.</span>


source: A
code: 8411
name: Saare vanausuliste kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistut piirab puidust lippaed ning plekk-kattega väravaehitis on ehitatud algselt punastest tellistest ja kolme ehistorniga, praegu on väravaehitis kaetud krohviga. Kalmistul asub mitmeid väärtuslike hauamonumente, nii puidust- kui metallist betoonalusel riste. Mitmel pool on hauaplatsi ümber madal betoonääris. Kalmistu on hästi hooldatud ja kasutusel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Piirissaare asustus on tekkinud 18. sajandil, Põhjasõja järgsel ajal. Saare vanausuliste esialgne kalmistu rajati Saare külla, kuid looduslikest oludest tingituna rajati uuesti oma praegusele asukohale Piiri külla. Kalmistu täpne rajamisaeg pole teada.</span>


source: A
code: 8412
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 648
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sõjakalmistu suuruseks on 19x33 m,  ala piirab kuusehekk. Keskel ja heki ääres kulgeb liivatatud kõnnitee. Kalmistul on kujundatud 120 hauda. Keskel, heki telgjoonelt 14,26 m kaugusel asub tumedast graniidist mälestussammas, mille jalami mõõtmed on 1,5x2 m.   Sambal viisnurk sirbi ja vasara kujutisega ning tekst:” Suures/ Isamaasõjas/ langenud/ Nõukogude armee/ võitlejaile/ бойцам/ советской армии/ павшим в великой/ отечественной/ войне/ 1941-1945 .” Tekst kivil loetav. Samba kõrval asuvad istepingid ja mõlemas ääres kasvab suur kuusk. Kalmistut piirab ida-lõuna suunal mets ja põhja-lääne suunal Mõisaküla kalmistu. 
 

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1998.aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Teadaolevail andmeil on Mõisaküla kalmistul asuvale terroriohvrite ühishauda maetud 72 II maailmasõja terroriohvrit (tähistatud on 120 hauakohta muru sees oleva plaadiga).

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1998.aastal)</span>


source: A
code: 8413
name: Mõisaküla kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu paikneb kahel pool teed. Teest lõuna poole jääb kalmistu vanem osa. Uuem (ja peamiselt õigeusklike matmispaigana kasutatav) kalmistu asub põhja pool teed. Mõisaküla kalmistu üldpindala on 1,94 ha. Kalmistu vanema poole teepoolseks välispiirdeks (põhjapoolsel äärel) on kivimüüritis, kõrgusega ca 1,0 m. Kalmistu vanema poole teistel piiretel on kohati säilinud algselt neid tähistanud kivikuhjatis. Kalmistu uuema poole teepoolseks välispiirdeks on hekk ja teistel külgedel mets. Mõisaküla kalmistul on kaks väravat, mis paiknevad kalmistu vanema poole teeäärsel küljel. Väravad on analoogsed: lubibetoonist, tsementsilekrohviga kaetud postid, postide vahel on hilisema ajajärgu keevisvõred. Kalmistul paiknevad tööriistakuur ja kaev.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mõisaküla kalmistu asub Viljandi maakonnas, Mõisaküla linna läänepiiril Umbsoo külas, Karjamaa tänava pikenduselt lähtuva Häädemeeste maanteed pidi linnasildist arvates 500 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mõisaküla kalmistu pühitseti 1925. aastal. 1930. aastatel otsustas kogudus surnuaeda laiendada ning 1936. aastal toimus uue osa pühitsemine. 1936. aastal rajati maantee äärde kiviaed ja ehitati teepoolsesse otsa raudväravad. Kalmistu vanema osa lõunapoolses küljes paikneb terroriohvrite mälestusmärk ning surnuaiale on maetud ka kaks Vabadussõjas langenud meest - Hans Harjakas ja Märt Orumets.</span>


source: A
code: 8414
name: Abja kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 2,7 ha ning selle välispiirdeks on puidust aed. Keskteljel on kahepoolne raudvärav silikaadist postide vahel. Kalmistul asub kabel, millel on puidust kahepoolsed uksed, neljakandiline eterniidist katus ja kaks kumerat katuseakent. Kabelile on tehtud juurdeehitusena tööriistakuur.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Abja kalmistu paikneb Viljandimaal, Abja-Paluoja linnas, Viljandi maantee ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1951. aastal eraldati maa Abja surnuaia rajamiseks, algse nimetusega Metsakalmistu. Ka esimene matus surnuaial pärineb aastast 1951. Arvatavasti samast aastast pärineb ka kalmistul paiknev kabel.</span>


source: A
code: 8415
name: Halliste kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 8,4 ha. Kalmistu välispiirdeks on ida-, lõuna- ja läänepoolsel küljel maakivimüüritis. Halliste kalmistu idaküljel on kolm analoogset väravat ja üks korralikult varatud läbikäik kalmistu piirdes. Idaväravate moodustamisel on kasutatud raiutud maakivist, kildkrohvist vuugitäidisega poste, milledel võred puuduvad. Analoogselt on moodustatud ka Halliste kalmistu kaks lõunaväravat. Kalmistu läänevärava moodustamisel on kasutatud betoonposte, millede vahel on võre. Ehitistest on Halliste kalmistul: tellistest, pealt krohvitud ja värvitud, vana kabel ning uus kabel, mis on raiutud maakivist, tellistest piirete ja piilaritega. Kalmistul asub ka kaev. Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded on: metallhauatähised 1093, sh sepised - 210; sepisaiad - 97; kivist hauatähised - 171. Halliste kalmistul on suheliselt rohkearvuliselt hauakomplekse "graniitpostid+sepiskett" tüübist. Kasutatud hauakomplekside tüübistik tervikuna on mitmekesine.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Viljandi maakonnas, Kulla külas, Halliste kirikust umbes 200 m eemal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1773. aastal suleti vana matmispaik Halliste kiriku ümber ja õnnistati uus surnuaed - Halliste kalmistu. Uuele surnuaiale maeti esialgu valdade järgi ja kiriklal oli surnuaial oma matusepaik. 1916. aastal surnuaeda laiendati, uus kalmistu osa rajati Halliste poolsesse külge.</span>


source: A
code: 8416
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 653
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Halliste kalmistu ääres paiknev vennashaud kujutab endast hekiga piiratud ala suurusega 20x40,. Vennashaud on tähistatud graniittahvlitest alusele toetuva graniittahukaga. Tahuka ülemises paremas nurgas on välja raiutud tekst:” Suures Isamaasõjas langenud nõukogude/ armee võitlejatele/ Бойцам советской армии павшим в/ Великой отечественной войне.”
Tähe kõrgus 6.5cm. Alus 200x60x34cm. Tahuka tüvis 180x50x10cm. Tahukas 220x80x120cm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1951.a. püstitati Halliste vennashauale monument.
Halliste kalmistu  kirdepiiri taga asuvasse ühishauda on nõukogude armee allikate erinevatel andmetel maetud 37- 40 nõukogude armee sõjaväelast ja tsiviilisikut.
</span>


source: A
code: 8417
name: Vabadussõja mälestusmärk
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Õisu mõisa hoonete vahel paiknev Vabadussõja mälestusmärk on ca meetri kõrgune töötlemata pruunikas maakivi, millesse on raiutud aastaarvud 1918-1920. Mälestusmärk on säilinud originaalkujul. Taasavamine toimus 27.10.1988.a.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2003. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Taasavamine toimus  27.10.1988. a.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2003. aastal)</span>


source: A
code: 8418
name: Papi kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 1,38 ha ja selle välispiirdeks on maakivikuhjatis kõrgusega ca 0,5 m. Papi kalmistul on kaks väravat, mõlemad kirdeküljel: peavärav on kolmepostiline (graniit), mõlemad avad on sepisvõredega suletavad. Abivärava moodustavad kaks koonusjat graniitposti, millel on hinged, kuid võresid ei ole. Väljaspool kalmistu piiret asuvad puidust tööriistade kuur ja kalmistu skeem. Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded on: metallhauatähised - 48, sh sepised - 4; sepisaiad - 18; kivist hauatähised - 18. Samast perioodist pärineb krahvinna Wilhelmine Dunteni hauakompleks koos kolme marmorist hauakatteplaadiga, ümargraniidist postid + sepiskett.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Papi kalmistu asub Viljandi maakonnas, Karksi-Nuia linnas, Polli teel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Papi kalmistu on luteri kalmistu ning pärineb aastast 1778. Seda on nimetatud "vanaks kalmistuks", "uus kalmistu" on Rahumäe surnuaed, mis rajati 1876. aastal. Arvatavasti lõpetati vahepael Papi surnuaiale matmine, kuid 20. sajandi alguses otsustati sinna jälle matma hakata.</span>


source: A
code: 8419
name: Rahumäe kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 1,57 ha. Kalmistu välispiirdeks on maakivimüüritis kõrgusega kuni 1,2 m. Kalmistu idaküljel on kolmepostiline värav: kaks betoonposti transpordile ja ühe lisatud postiga ava jalakäijatele. Mõlemad avad on sepisvõredega suletavad. Kalmistul on raiutud maakivist, kildkrohvist vuugitäitega, tellistest piirete ja piilaritega kabel. Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded on: metallhauatähised - 104, sh sepised - 18; sepisaiad - 21; kivist hauatähised - 29.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Rahumäe kalmistu asub Viljandi maakonnas, Karksi-Nuia linnas, Rahumäe tänaval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rahumäe kalmistu avati 1876. aastal ning seda nimetati "uueks kalmistuks". Papi surnuaed jäi "vanaks kalmistuks". Kalmistul puhkavad mitmed kultuuri- ja ajaloolise tähtsusega tegelased.</span>


source: A
code: 8420
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 650
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>5 meetri kõrguse betoonist neljakandilise ülevalt kitseneva mälestussamba esiküljel on eesti- ja venekeelne tekst:” Igavene au kangelastele, kes on langenud võitluses vaenlase vastu ja on andnud oma elu meie rahva vabaduse ja õnne eest./ 1941-1945/  вечная слава героям в боях с врагом и отдавшим свою жизнь за свободу и счасть нашего народа .” Samba ülosas on igal küljel viieharuline täht.
Plats on ümbritsetud  ca meetri kõrguse lehtpõõsahekiga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Karksi-Nuia linna serval, Viljandi maantee äärsel kõrgendikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Monument püstitati 1952. aastal.</span>


source: A
code: 8421
name: Kolga-Jaani kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolga-Jaani kalmistu üldpindala on 2.03 ha. Kalmistu koosneb kahest poolest, vanemast ja uuemast, mis asetsevad kahel pool Kolga-Jaani-Vaibla-Tartu maanteed. Vanem pool jääb teest kirdesuunda, uuem pool edelasuunda. Kolga-Jaani kalmistu vanema poole esikülg (tee poole) kujutab endast maakivimüüritist paksusega 0.6 ja kõrgusega 1.0 m. Teistel külgedel piirab kalmistu vanemat poolt maakivikuhjatis. Kolga-Jaani kalmistu uuem pool on tee poolt piiratud hekiga. Kalmistu vanemal poolel on kolm ja uuemal poolel üks värav. Väravad on analoogse lahendusega betoonpostid. Vanemal poolel on üks väravapooltest alles ja kõik väravad on olnud sepisvõredega.  Kalmistu uuemal poolel on värav algselt olnud võredeta. Ehitistest on Kolga-Jaani kalmistul puidust tööriistakuur ja kaev. Kalmistul on II maailmasõja lõpu eelsest perioodist pärinevaid metallhauatähiseid ja piirdeid 609, neist sepiseid 85. Samast perioodist sepisaedu on 13 ja kivist hauatähiseid 74.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kolga-Jaani kalmistu paikneb Viljandimaal, Kolga-Jaani vallas, 500 m kaugusel Kolga-Jaani kirikust.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kolga-Jaani kalmistu vanim osa rajati tolleaegse kirkuõpetaja L. N. Rückeri poolt ja pühitseti 1772. aastal, mil toimus ka esimene matmine. Kalmistut on tema algsest suurusest pidevalt laiendatud. Uus kalmistu osa, mis paikneb vana osa vastas üle tee, on rajatud 1921. aastal ja matma hakati sinna 1922. aastast. Kolga-Jaani surnuaiale on maetud eesti rahvusliku liikumise suurkuju ja Kolga-Jaani kirikuõpetaja Villem Reiman (1861-1917). Uues osas paiknevad mälestusmärk II maailmasõjas hukkunutele ja küüditamisohvrite mälestusmärk.</span>


source: A
code: 8422
name: II maailmasõjas hukkunute ja terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 651
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ligikaudu 550 m2 pindalaga matmispaika ümbritseb madal elupuuhekk. Matmispaiga üldtähiseks on valatud ligi 3,5 meetri kõrgune mälestussammas,  kaheastmelisel alusel ja mille ülaosa ümbritseb dekoratiivne kaunistus. Esiküljel ülaosas reljeefne  lintidega pärg ja viisnurk. 
Sambal on eesti ja vene keelne tekst:” Igavene au kangelastele,/ kes on langenud võitluses/ vaenlase vastu ja andnud oma elu/ meie rahva vabaduse ja õnne eest/ вечная славе героям павшим за боях/ за свободу и независимость нашей роины.” Samba mõõdud: alus 240x240x26cm 310x310x7cm. Sammas 111x111x315cm. Dek. Kaunistus 90x90x30cm. Pealmine plaat 111x111x10cm. Sammast ümbritsevad 4 reas plaadid mõõtudega 22/25x40x3cm. Tähed 3.5/3cm. Viisnurk 4cm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas on ühishauale püstitatud 1949.a.</span>


source: A
code: 8423
name: Koht, kus 18. sajandil asus klaasikoda nn. Laashoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 9-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>18. sajandi klaasi tootmise rajatiste jäänused ja muud selle tegevuse materiaalsed tunnistused sisalduvad arheoloogiliste meetoditega uuritavas kultuurkihis. Klaaskoja tootmishoone paiknes vana, 19. sajandil ehitatud, metskonna kontorihoone lõunapoolse otsa kohal. Arvatavasti oli tootmishoone nelinurkse kavatisega. Hoone läänepoolset maa-ala kasutati nähtavasti tööstuslikuks otstarbeks. Arvestades ettevõtte küllaltki mitmekesist toodangut, siis kasutati ühte või kahte suurt sulatusahju, mille juures võis korraga töötada vähemalt 5-6 inimest. Sellele lisaks asus seal ilmselt ka lehtkaasi (karastus- ja jahutus-) ahi ning väikesemõõtmeline sulatusahi.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis paikneb Viljandi maakonnas Lalsi külas, Põltsamaa jõe ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>18.-19. sajandil kujunes Kesk-Eesti Võrtsjärve madalik tähtsaimaks klaasitööstuse piirkonnaks. 1764. aastal asutas Vana-Põltsamaa mõisa omanik major Woldemar von Lauw klaasikoja Põltsamaa jõe äärde. Laashoone nimi tulenebki klaashoonest. Laashoone tegutses kuni 1775. aastani ning seal töötasid saksa päritoluga spetsialistid. Läheduses, Potaste metsavahipere juures, on klaasikojaga üheaegselt töötanud potaseahi, mille toodang läks klaasikojale, aga Riia ja Peterburi kaudu ka välismaale. 1965. aastal teostati klaasikunstniku ja ajaloolase Maks Roosma juhtimisel endises Laashoone asupaigas ahreoloogilised kaevamised, millega täpsustati tootmise asupaika, klaasikoja ehituslikku ja tehnoloogilist külge ning klaasi toodangu tehnilist ja kunstilist iseloomu.</span>


source: A
code: 8424
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestusmärk koosneb hallist graniidist, ringikujulise põhiplaaniga alusest ning sellel asetsevast eenduva sokliga hallist graniidist, nii eest kui küljelt trapetsiaalse lõikega sambast. Aluse läbimõõt on 180 cm ja kõrgus maapinnal keskmiselt 40 cm. Sokli mõõdud on 100x71x56 (kõrgus) cm, samba ristlõige alumises osas 87x58, ülal 57x40 cm. Samba ülemisel kolmandikul on kujutatud palmiokstega piiratud ladina risti, mille all kaks alla suunatud teradega ratsaväemõõka, selle all aastaarvud 1918 - 1920. Keskmisel kolmandikul tekst: Wabaduse sõjas langenud kangelasi mälestab Kolga Jaani Ap. Õigeusu Kogudus. Alumisel kolmandikul kahes tulbas 13 nime. Sama kujundusega mälestusmärk avati ka luteriusku meestele Kolga-Jaanis, seal oli hukkunuid 17. Mõlema samba kiviraidur oli Eduard Kivi. 

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lalsi mälestusmärk avati 1926. aastal Kolga-Jaani Apostliku Õigeusu kiriku juures. Monument oli sarnane Kolga-Jaanis luteriusku meestele püstitatud sambaga. Sammas lükati 1941. aastal pikali ning aasta hiljem see taastati. 1944. aastal lükati sammas uuesti pikali, tekstiosa maasse vajununa. 1988. aastal tõsteti mälestusmärk uuesti üles ning seega oli see esimene taasavatud Vabadussõja monument Eestis.</span>


source: A
code: 8425
name: August Annisti sünnimaja
type: ajaloomälestis
alt_id: 947
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Madalal maakivist vundamendil ühekorruseline laud-, osalt silikaatvoodriga eterniidiga kaetud poolkelpkatusega eluhoone on ehitatud 1860. aastatel. 1960. aastatel on hoonet osaliselt ümberehitatud: läänepoolne ots kaetud silikaatvoodriga, laastukatusele paigaldatud eterniit ja kuueruudulised aknad asendatud kahepoolsetega. 
Eluhoone lõunaseinal on mälestustahvel.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eluhoone on ehitatud 1860. aastatel. 1960. aastatel on hoonet osaliselt ümberehitatud 
Ilmselt 1860. aastatesse jäävad ka aida, keldri ja teiste abihoonete ning rajatiste ehitamine. 

August Annist (1899-1972) oli rahvaluule- ja kirjandusteadlane, filoloogiadoktor (1935).
Annisti peamine uurimisala oli 19. sajandi eesti kirjandus ja selle rahvaluuletaust ning eeposed. Ta on tõlkinud soome ("Kalevala") ja vanakreeka ("Ilias" ja "Odüsseia") eeposeid, vanakreeka ja vanavene luulet. Temalt on ilmunud  hulk väga põhjalikke uurimusi  "Kalevipojast" ja Fr. R. Kreutzwaldi loomingust. Ka on ta ise loonud mitu rahvalaulupärast pikemat poeemi.</span>


source: A
code: 8426
name: Jaan Jungi (1835-1900) haud
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ligikaudu 2,5x2,5 m suurusel matmispaigal asuv Jaan Jungi haud (1900.a.) on tähistatud otse- ja külgprofiilis trapetsiaalsele betoonist ristikivile kinnitatud valatud metallristiga (69x126 cm), millel tekst "Siin hingab Jumala rahus Jaan Jung".

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Jaan Jung sündis sündis 18. novembril 1835. aastal Imavere mõisas Tammekülas. Õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis ja oli Gustav Beermanni esimene nimekaim õpilane. 1856. aastal sooritas ta Põltsamaa õpetaja C. Maurachi juures valla koolmeistri eksami. Hiljem oli ta Abjas koolmeister ning organist. Koolmeistrina andis Jung välja ka mitmeid õpikuid. Ta tegutses samuti aktiivselt eesti rahvuslikes seltsides: oli Eesti Kirjameeste Seltsis, Eesti Aleksandrikooli abikomitees, tegi kaastööd "Eesti Postimehele" ja "Sakalale". Oma tööst ja seltsitegevusest vaba aja pühendas ta Eesti koduloo uurimisele, eriti huvitasid teda vanad linnamäed ja kalmed. Tema tähtsamad koduloo vallas kogutud pärimused ja andmed on koondatud raamatusarja "Muinasaja teadus eestlaste maal: Kohalised muinasaja kirjeldused Liiwimaalt, Perno ja Wiljandi maakonnast". Ta koostas kodu-uurimusliku teose "Kodu-maalt. I - IX. Jaan Jung tõlkis esimesena eesti keelde Henriku Liivimaa kroonika. Jaan Jungi võiks nimetada ka esimeseks eestlasest arheoloogiks, sest ta täiendas end muinasteaduste alal nii Soomes kui ka mujal Vene impeeriumis ning teda kutsuti ka 1896. aastal Riias toimunud üle-Venemaalisele arheoloogide kokkutulekule. Jaan Jung oli koos Matthias Johann Eiseniga esimesi, kes hakkas 1870. aastatel propageerima termini "ajalugu" kasutamist senise "sündinud asjade loo" ja teiste ebamääraste väljendite asemel.
Jaan Jung suri 26. juunil 1900 ja on maetud Pilistvere kalmistule.</span>


source: A
code: 8427
name: Jüri Vilmsi (1889-1918) haud
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>5,1 m x 5,4 m suuruse hauaplatsi piire koosneb roosakast graniidist soklist ja postidest, millede vahel metalltorud. Tähiseks on roosakast graniidist eenduva sokliga hauasammas. Plats on kaetud liivaga.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1918. aastal Soomes hukatud Jüri Vilms maeti siia 1920. aastal.</span>


source: A
code: 8428
name: Vabadussõja mälestusmärk
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2,7 meetrise üldkõrgusega mälestusmärk avati 24.juunil 1932.aastal. Monument koosneb betoonist alusest (73x140x(maapinnal)30 cm), looduslikust graniitkivist ristialusest (suurimad mõõtmed 80x130x124 cm) millele on kinnitatud tumehallist graniidist tahvel (4,5x90x34 cm) tekstiga "Pilistvere kogudus leinab oma poegi kes langesid Ilmasõjas 1914-1918 ja Eesti Vabadussõjas 1918-1920" ja valatud metallist rist (4x120x180 cm) millel tekst "Ja meie peame ka oma elu vendade eest jätma".

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestusmärk avati 1932. aastal ning pühitseti kirikuõpetaja Bernhard Steinbergi poolt. Tegemist on ühena vähestest nõukogude perioodil oma asukohta jäetud Vabadussõja monumendiga.</span>


source: A
code: 8429
name: Pilistvere kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 4,53 ha. Vanem kalmistuosa jääb teest põhja poole ning selle teepoolset külge (põhjaäärt) piirab maakivikuhjatis, läänekülge piirab valdavalt murtud paekivimüüritis. Ülejäänud kahel küljel on kalmistu vanemat poolt piirav kivikuhjatis suuresti hävinud. Kalmistu uuemat poolt piirab peamiselt mullavall ja tema piirjooni tähistab kõrghaljastus. Kalmistu vanema poole peaväravaks on kaetud kolmelööviline, viietipuline, lõigatud paekivist ja tellispiiretega ehitis, laiusega 13,0 m ja kõrgusega 8,0 m. Peavärava avad on suletavad puitväravatega. Kalmistu abivärav koosneb postidest, mis on valmistatud lubimörtbetoonil, kaetud tsementsilekrohviga ja on sepisvõrega suletavad. Kalmistul paikneb tellistest, krohvitud ja värvitud kabel, puidust tööriistakuur ja kaev. Vanemaid kui II maailmasõja lõpp metallist hauatähiseid ja piirdeid on kalmistul 870, sh sepiseid 171. Sepisaedu on samast perioodist 84 ja kivist hauatähiseid 131.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Pilistvere kalmistu asub Viljandi maakonnas, Pilistvere külas, jäädes kirikust 500 m kaugusele kirdesuunas ja paiknedes kahel pool Pilistvere-Imavere teed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pilistvere kalmistu on rajatud 17. sajandil. Kalmistut on pidevalt laiendatud ning uus osa rajati 20. sajandil. Kalmistul paiknevad rahvusliku liikumise tegelase Jaan Jung`i (1835-1900) ja Eesti Vabariigi esimese valitsuse asepeaministri Jüri Vilmsi (1889-1918) hauad ning Vabadussõjas hukkunutele püstitatud mälestusmärk.</span>


source: A
code: 8430
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 654
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pilistvere külas, kirikust läänes asuvat, ligi 250 m2 pindalaga matmispaika piirab lehtpõõsahekk, tähiseks on ligi 2,5 meetrise kõrgusega betoneeritud, kiviplokkidest müüritist imiteeriva pinnaga, vertikaallõikes trapetsiaalne, kaarja ülaosaga mälestussammas, mille esikülje ülaosas punaseks värvitud viieharuline täht.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vene armee allikate andmeil on matmispaika maetud 26 1841. aastal hukkunud vene armee sõjaväelast.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>


source: A
code: 8431
name: Kõpu kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 1,87 ha. Kalmistu välispiirdeks on maakivimüür. Kõpu kalmistu kaguküljel on kolm analoogset  väravat: silikaatpostid, milledel on hinged, aga võresid vahel pole. Ehitistest on Kõpu kalmistul raiutud maakivist, tellistest piirete ja piilaritega kabel ning puidust tööriistakuur. Vanemad kui II maailmasõja lõpp hauatähised ja piirded on: metalltähised 288, sh sepiseid 89; sepisaiad 20; kivist hauatähised 44.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kõpu kalmistu asub Viljandi maakonnas, Punakülas, Kõpu-Viljandi ja Kõpu-Vastemõisa teede ristil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõpu kalmistu rajamisest ei ole palju teada. Surnuaia uus aed koos väravaga tehti aastatel 1999-2000 ja kivimüüritise katuseks laoti Kõpu kiriku renoveerimiselt saadud kiriku vanad katusekivid. Kalmistul paiknevad riikliku kaitse all olev kunstimälestis A. Weizenbergi marmorskulptuur "Naine lillepärjaga" (1915) ja teisi huvitavaid hauakomplekse.</span>


source: A
code: 8432
name: Adam ja Peeter Petersoni sünnimaja
type: ajaloomälestis
alt_id: 669
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kipi talu hoonestus on kujunenud möödunud sajandil loomuliku arengu tulemusena koosnedes praegu elumajast, rehielamust, aidast, saunast ja kuurist. Tihedaima kultuuriloolise sisuga on omaaegse rehielamus 19.sajandil esimesel poolel rajatud eluruumide osa hoone loodeotsas. Välisvoodrita ristpalkehitisel on kelpkatus. Talumiljöö seisukohast on olulised ka ristpalkseintega, sillaga ait, laudadest välisvoodriga palkseintega eluhoone ja palksaun.
</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kipi talus sündisid rahvusliku liikumise juhid vennad Adam Peterson ja Peeter Samuel Peterson.
Adam Peterson (1838–1918) oli talurahvaliikumise tegelane ja luuletaja. Ta oli üks palvekirjaaktsiooni juhte ning Lõuna-Eesti talupoegade suurpalvekirja (1864) koostajaid ja tsaarile esitajaid. Adam Peterson vangistati mitu korda ning vabastati Senati otsuste alusel (viimati 1868). Vaenamisest pääsemiseks elas ta aastatel 1871–1900 Kesk-Venemaal. Adam Peterson protestis eesti ja vene ajakirjanduses ning luuletustes („Adam Peterson&#039;i laulud”, 4 vihku, 1895–1900) baltisaksa mõisnike vägivallavõimu ja Balti erikorra vastu.
Peeter Samuel Peterson (1843–1877) oli talurahvaliikumise tegelane. Ta õppis Tartu ülikooli õigusteaduskonnas. Osales Lõuna–Eesti talupoegade palvekirjaaktsiooni juhtimises. Aastatel 1864–1865 oli ta vangis ning vabastati Senati otsuse põhjal. Holstre vallakirjutajana aastail 1865–1866 jätkas ta baltisaksa mõisnike vastast kihutustööd. Aastatel 1867–1870 oli Peeter Peterson Venemaal Vjatka kubermangus asumisel ning 1870–1877 Tambovi kubermangus mõisavalitseja.</span>


source: A
code: 8433
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 656
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Matmispaik kujutab endast 4x4m suurust liivaga kaetud kõrgendatud platsi, millele viib kolmeastmeline trepp. Trepi kõrval on mõlemal küljel 0.5m läbimõõduga kivikera. Platsi ümbritseb 40sentimeetri kõrgune tsemendist piire. Platsi keskel on kaldpindne nelinurkne alus, millel asub alumiiniumist lintidega ümbritsetud loorberipärg, läbimõõt 1meeter. Pärja sees on eesti ja vene keelne tekst:” igavene au/ kangelasele/ kes langesid lahinguis/ meie kodumaa au/ ja võidu eest/ 1941-1945/ вечная слава героям/ павшим в боях/ за честь и победу/ нашей родины !”</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas püstitati 1952.a.</span>


source: A
code: 8434
name: Adam Petersoni (1838-1918) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 692
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paistu kalmistul asuv Adam Petersoni hauaplats hõlmab 2x2,5 m suuruse ala. Tähiseks on valatud raudrist, millel pronksplaat maetu nime ja eludaatumistega.Risti alus mõõdus 0.43x0.24x0.17, risti kõrgus 1.27, haarade laius 0.72, risti laius 0.14, paksus 0.03. Sisseraiutud tekst:” Adam Peterson/ sünd. 7. märts 1838.a./ surn. 11. dets. 1918.a. „</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Adam Peterson oli ärkamisaja poliitiline tegelane. Tema poliitiline tegevus algas Holstrest  vallakirjutajana. Oli 1864a. kaasautor ja  rahvale lahedamate olude palvekirja  esitaja keiser Aleksander II –le. Mõisteti seetõttu  korduvalt asumisele ja vangi. Viimased eluaastad  oli p. Tallinna avaliku raamatukogu abijuhataja. 
(„Eesti bibliograafiline leksikon”)</span>


source: A
code: 8435
name: Pulleritsu külakooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 7-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Praegu elamuna kasutatav mälestis on ühekorruseline kivivundamendil poolkelpkatusega puithoone. Hoone maht on aja jooksul muutunud: algul suurendati (pikendati) juurdeehitustega ning hiljem lammutati ca pool vahepealsest hoonest. Õppetöö toimus tänaseks säilinud osas, mis on säilitanud algse ilme nii katuse, aknate paigutuse kui ka tuulekojaga. Kaasaegsed ümberehitused piirduvad katusekatte materjali (eterniit) ja väheste siseviimistlusmaterjalide kasutamisega. Lisaks vanadele põhikonstruktsioonidele on säilinud kooliaegne katusekorrusele viiv puitrepp, talalagi, tuulekoja uksepealse akna puitornament.
Krundil paiknevad sauna- ja talli-laudahoone on mälestisele olulise miljööväärtusega

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2003. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud koolimajaks 1865. aastal. Osa hoonest lammutati 1955. aastal ja praeguseks on säilinud hoone 1900. aastal ehitatud vasakpoolne osa.</span>


source: A
code: 8436
name: Ainja kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 0,98 ha. Kalmistu välispiirdeks on maakivikuhjatis- rinnatis, kõrgusega ligikaudu 0,4 m. Kalmistul väravad ja ehitised puuduvad. Kalmistul on 16 metallhauatähist (sh 1 sepis), 5 sepisaeda ja 1 kivist hauatähis II maailmasõja eelsest perioodist. Lisaks kümmekond fragmenti (peamiselt graniitpostid) lõhutud hauapiiretest. Kalmistu on maha jäetud ning kaetud põlispuude ja tiheda võsaga. Kalmistul on leitavad üksikud hauatähised ja metallpiirded. Mitmel haual on säilinud kivist ristialused. Aimatav on keskel kulgenud laiem kõnnitee.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ainja kalmistu asub Viljandi maakonnas, Karksi-Nuia Valga maantee ääres, Karksi teeristist 300 m Karksi-Nuia suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ainja kalmistu ajaloost ei ole palju teada. Viimane maetu kalmisturaamtau järgi on Anna Laane (1871-1958). Agade jooksul on kalmistut korduvalt rüüstatud, palju riste on aluskividelt murtud ja minema viidud ning on püütud isegi haudu lahti kaevata.</span>


source: A
code: 8437
name: Pöögle-Maie külakooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 948
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on ehitatud pikiteljega edela-kirde suunaliselt. Hoone on ühekorruseline, maakividest vundamendi, ristpalkseinte ja poolkelpkatusega. Seinad on kaetud laudisega. Valdavalt on säilinud algupärane avade paiknemine ja ruumijaotus. Suurem osa avatäidetest ei ole algupärased. Osaliselt on säilinud algupärased puittaladel laudislaed ja puitpõrandad.
Hoonel on mälestustahvel A. Kitzbergile.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone paikneb Karksi vallas, Leeli külas, Valga-Uulu maantee ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pöögle-Maie koolimaja ehitamine kuulub ajajärku, mil Eestimaa ja Liivimaa kubermangudes muutusid koolid ulatuselt ja õppekavadelt ühtlasteks kolmeaastasteks vallakoolideks (aastatel 1856-1885). Koolimaja ehitati 1867. aastal Maie talu asukohta. Pärast uue koolimaja valmimist, 1875. aastal (teistel andmetel 1878. aastal), võeti hoone kasutusele vallamajana. August Kitzberg elas ja töötas Pöögle-Maie külakooli hoones aastatel 1871-1877 ja 1891-1892. 
Aastatel 2012-2013 viidi hoones läbi remondi- ja restaureerimistööd.</span>


source: A
code: 8438
name: Pöögle külakooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 3-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maakivivundamendil laudvooderdusega palkseintega 1878.aastal koolimajaks ehitatud hoone. Üks põhikorrus ja väljaehitatud katusekorrus. Viilkatuse kagutahul väike katusärkel. 1932.aastal ehitati loodeseina juurdeehitusena käimlad. Kaguküljel viilkatusega eeskoda.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Külakool asus alates 1867. aastast Pöögle-Maie külakoolimajas, peale uue koolihoone valmimist 1975. aastal, kolis kool ümber. Maja laskis ehitada aastal 1875. selleaegne mõisaomanik krahvipreili Mellin kingitusena vallale. Koolijuhataja ja õpetaja oli sel ajal Jaan Kitzberg, tuntud eesti kirjaniku August Kitzbergi vend.</span>


source: A
code: 8439
name: Heimtali külakooli hoone
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Heimtali külakooli hoone on ühe põhi- ja katusekorrusega maakiviehitis, mille otste poolviilud on tellistest. Poolkelpkatus on keraamilisest kivist kattega ning selle põhjaküljel on üks ja lõunaküljel kaks katusärklit. Akna- ja ukseavad on tellisraamistuses.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Heimtali külakeskusest väljaspool, loodesuunas, Raudna-Loodi sõiduteest pisut eemal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Heimtali külakooli maja on ehitatud 1864. aastal. Samaaegselt toimis kool ka külarahva kooskäimise kohana. 1896. aastal ehitati ümber katusekorrus. 1932. aastal kolis kool Heimtali mõisasse, kus asub tänapäevani. Vana koolimaja kohandati aga eluhooneks. 1980. aastate keskpaigas rajati hoonesse kohalikku elu tutvustav muuseum. 1991. aastal vaibakunstnik Anu Raua poolt asutatud tekstiiliesemete muuseumituba laienes vanasse Heimtali külakoolimajja ning liitus sealse muuseumiga.</span>


source: A
code: 8440
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 649
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhiplaanilt kolmnurkset platsi katab muru. Algselt matusekohta tähistanud liivatatud ala hakkab praeguseks hetkeks rohtu kasvama. Platsi piirab kahest küljest lehtpõõsahekk. Mälestise tähiseks on 0,5 m kõrgusel muldkehal paiknev graniidist mälestussammas.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Köhleri tänava ja Ringpuiestee ristmiku juures asuvasse matmispaika on maetud 1941.a. Suure-Jaani piirkonnas hukkunud nõukogudes sõjaväelased.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>


source: A
code: 8441
name: Suure-Jaani kihelkonnakooli hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 666
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tänavaäärse paigutusega koolihoone oli algselt ühe põhi- ja ärklikorrusega laudvoodriga palkhoone mille arhitektuurses ilmes domineerisid keskne, peafassaadiga samas tasapinnas olev ärkel ja sellest kahel pool sümmeetriliselt paigutatud neli viilkatusega katusärklit. Aknaavad olid kuueruudulised. Peale ümberehitusi lisati hoone kirdeotsa viilkatusega, läbi kahe korruse ulatuv juurdeehitus ning asendati põhikorrusel kuueruudulised aknad üheksaruudulistega. Nõukogude ajal toimunud remontide ja juurdehituste käigus lisandus hoovifassaadile pultkatusega ärkel ning aknaavad said kaheosalise jaotuse. Poolkelpkatuse ja ärklite viilude algset laastukatet asendab praegu eterniit.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Koolimaja on ehitatud 1825. aastal ning suuremad ümberehitused toimusid 20. sajandi esimese 20 aasta jooksul. Hoones teostati nõukogude perioodil mitmeid remondi- ja korrastustöid. Koolis on õpetanud läbi ajaloo mitmed Kappide perekonna liikmed.</span>


source: A
code: 8442
name: Suure-Jaani kirikuaed ja kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: Arhe. 68-k, Arh. 581
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 5,09 ha. Kalmistu välispiirdeks on kivimüüritis-kuhjatis, kõrgusega kuni 1,0 m. Suure-Jaani kalmistu peavärav on kolmelööviline, ühetipuline, pealt kaetud tellisehitis, üldlaiusega 9 m, milles on ava transpordile ja kaks ava jalakäijatele. Transportvärav on suletav puitvõrega, jalgväravatel võresid pole olnud. Abivärava moodustavad silikaadist postid ning see on suletav hilisema aja keevisväravaga. Ehitistest on Suure-Jaani kalmistul kuusnurkne graniitplokkidest alusel kivikabel ja krohvitud abihoone. Kalmistul paikneb metallhauatähiseid 507, sh sepiseid 151, mis on pärit II maailmasõja lõpu eelsest perioodist. Sepisaedu on samast perioodist 59 ja kivist hauatähiseid 169. Kalmistul on rohkesti vanu kunstiväärtuslikke hauakomplekse.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Suure-Jaani kalmistu paikneb Viljandi maakonnas, Suure-Jaani linnas, Järve ja Liiva tänavate vahele jääval alal, kiriku kõrval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suure-Jaani kalmistu on rajatud Suure Püha Johannsese kiriku külje alla ilmselt pärast matmiskeeldu kirikuaeda 16. sajandil. Kalmistult pärineb rõngasrist aastast 1598, millel on pealkiri "Anne Ratisep 1598". Kiriku ja kalmistu esisel platsil asub mälestussammas Vabadussõjas langenute mälestuseks. Kalmistule on maetud kunstnik Johann Köler (1826-1899), helilooja ja dirigent Artur Kapp (1878-1952) ja helilooja Mart Saar (1882-1963).</span>


source: A
code: 8443
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 13-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varasem liivatatud plats on nüüdseks rohtunud. Matmispaika tähistab roosakast graniidist hauasammas, millel on maetute nimed.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suure-Jaani kalmistu lõunanurgas asuvasse matmispaika on pärast sõda maetud 5  1941. ja 1945. aastal tapetud inimest. Arvestades maetute arvu ja matmispaiga suurust on ilmselt tegemist üksikmatustega.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>


source: A
code: 8444
name: Artur Kapi (1878-1952) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 682
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>7x5 meetrise matmisplatsi edelanurgas paiknev haud on tähistatud 1974. aastal paigutatud tumedast graniidist hauasambaga, mille kujunduse autoriks on skulptor J. Raudsepp. Muruga kaetud platsi piire markeerivad liivatatud jalgrajad.
Esikülg on poleeritud, ülejäänu tahutud. Ülal keskel süvend, milles väljaraiutud bareljeef A. Kapi profiili kujutisega. Samba keskele sisseraiutud A. Kapi autograaf. All keskel ristkülikukujuline süvend, milles väljaraiutud, poleeritud aastaarvud 1878 1952. Bareljeefi süvendis all vasakus signatuuris J. R. 1973. Samba kõrgus 1.20, laius 0.81m, paksus 0.20m. Bareljeef mõõdus 0.37x0.37m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Artur Kapp (28. veebruar 1878 Suure-Jaani – 14. jaanuar 1954 Suure-Jaani) oli helilooja, dirigent ja pedagoog.  Ta  oli üks markantsemaid isiksusi Eesti muusika ajaloos, kes pani koos Rudolf Tobiasega  aluse Eesti sümfoonilisele muusikale.</span>


source: A
code: 8445
name: Johann Köleri (1826-1899) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 681
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hauaplatsi mõõtmed on 6,5 x 5,8 m. Platsi ümbritsevad kuus graniidist posti. Puudub sissepääsu algselt sulgenud värav. Hauaplats on kaetud graniitkillustikuga.

Johann Köleri haual on monument, mis koosneb hallist graniitkivist alusest, valgest marmortahvlist ning alusele paigutatud pronksbüstist, mida lausega ühendab pronkspalett. Pronksplastika autor on kujur Amandus Adamson (1911). Monument on kunstimälestis nr 20191.

Monumendi mõlemal pool olid klaasitud plekk-kastide sees pärjad, mis praegu asuvad restaureerituna Suure-Jaani luteri kirikus.

Platsil on veel kaks tähistatud hauda. Georg Köhleri haual on hall graniitkivi risti ja tekstiga:
"Riiginõunik
Dr. med. Georg Köhler
sünd. 17. Jan. 1847
surn. 10.Now. 1919"

ja Peet Köhleri haual on hall graniitplaat tektisga:
"Peet Köhler sünd 15 sept 1843 Surn 21. dets. 1921"</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Johann Köler (8. märts (vkj 24. veebruar) 1826 – 22. aprill (vkj 10. aprill) 1899) oli esimene eesti soost akadeemilise kunstiharidusega maalikunstnik, kes pani aluse Eesti portree- ja maastikumaalile ning eestiainelisele olustikumaalile.

Köleri sünnitalu nimi kirjutatakse enamasti ”Kõõbra”, kuid esineb ka muid variante. Tema sünnikoht asus selleaegse Viljandi kihelkonna (a-st 1911 Kõpu khk) alal, kuid kogukond kuulus Suure-Jaani khk Vastemõisa valda. Praegu asub see koht Ivaski külas Suure-Jaani vallas. 

Köler suri Peterburis ja maeti Suure-Jaani kalmistul 7. mail (vkj 25. aprillil) 1899 perekonnaplatsile, kus puhkavad ka tema vanemad. Hiljem on samale platsile maetud veel kaks sugulast. 1912. aastal püstitati hauaplatsile Köleri monument.</span>


source: A
code: 8446
name: Mart Saare (1882-1963) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 687
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2,5x5 meetrisel hauaplatsil asuv mälestis on tähistatud 1972.a. paigaldatud graniidist hauasambaga, mille kujunduse autoriks on skulptor A. Vomm. Esikülg poleeritud, ülejäänud küljed tahutud. Samba esiküljel ülaääres on kivist väljaraiutud kuuseladvad. Sambal vasakul keskel M. Saare portreebareljeef. Bareljeefi kõrval sisseraiutud M. Saare autograaf. Samba allosas sisseraiutud aastaarvud: 1882/ 1963. Hauaplatsi ümbritseb graniitplokkidest ääris, plats mõõdus 2.5x3m. Hauaplatsi kõrgus 0.82, laius 1.20, paksus 0.20, bareljeefi läbimõõt 0.32. Numbrite kõrgus 7cm, autograafi kõrgus 15cm.
Platsi piirab madal, graniitplokkidest piire, mille lõunaserval samast materjalist pingike.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mart Saar (28.09.1882 Hüpassaare - 28.10.1963 Tallinn) oli helilooja, organist ja pedagoog. Rahvusliku stiili rajaja eesti koorimuusikas.
Matusepäeval asetatud hauale kunstmaterjalist valge hauatahvel. Praegune hauasammas avati 30.sept. 1972. Autor August Vomm.</span>


source: A
code: 8447
name: Maja, kus elas ja töötas Mart Saar
type: ajaloomälestis
alt_id: 677
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestis on endine metsavahitalu, mille hoonetest on säilinud 1911.aastal ehitatud elumaja, 1939.aastal ehitatud tall-laut ning kunagiste abi- ja tootmishoonete vundamendid. Elumaja on üldiselt ristkülikulise põhiplaaniga, mida liigestavad veranda idaküljel ja keldri sissepääs lääneküljel. Ristpalkidest, värvitud laudvoodriga seinte, maakivist vundamendiga ja laastukattega viilkatusega hoonel on üks põhikorrus, katusekorrus ja osaline täiskelder.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>MART SAAR (28. IX 1882 Hüpassaare – 28. X 1963 Tallinn), 
Sündis Hüpassaares metsavahi perekonnas. Tema isa oli hea orelimängija ja improvisaator, kellelt Saar sai esimese õpetuse. Hariduse omandas Kaansoo vallakoolis ja Suure-Jaani kihelkonnakoolis, kus tema muusikaõpetajaks oli Artur Kapi isa Joosep Kapp. 1901. aastal astus Saar Peterburi Konservatooriumi Louis Homiliuse oreliklassi, mille lõpetas 1908. aastal hõberahaga. Õppis samas kompositsiooni Nikolai Rimski-Korsakovi ja Aleksander Ljadovi juures (lõpetas 1911). Pärast õpinguid töötas Tartus muusikaõpetajana. 1921. aastal asus elama Tallinna, kus tegutses vabakutselise heliloojana ning esines sageli organistina. 1928–1929 toimetas muusikaajakirja “Muusikaleht”.
1932–1943 elas isatalus Hüpassaares, kus hiljem veetis kõik oma suved. 1972. aastal avati seal Mart Saare majamuuseum. 1943–1956 töötas Saar kompositsiooniprofessorina Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (õpilased Ester Mägi, Harri Otsa, Jaan Rääts jt).</span>


source: A
code: 8448
name: Ilissa talu, kus aastail 1850-1894 elas Ado Reinvald
type: ajaloomälestis
alt_id: 671
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ado Reinvald (1848-1922) oli ratsionalistlike vaadetega talupojast boheem-luuletaja, kelle vaadete kujundamises mängis suurt rolli F. R. Kreutzwald. Tema luuletus "Kuldrannake", on tuntuks saanud populaarse koorilauluna.
Talukompleksis on tõenäoliselt esmalt valminud hoone viilkatuse ja seinatasapinnas oleva ärkliga põhikehand, hiljem on põhjaseina külge ehitatud veranda. Ait on sillaga, välisvoodrita ristpalkehitis. Üldiselt on talumiljöö säilinud, dissonantsi pakub väikeplokkidest laut.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sellesse tallu kolisid luuletaja vanemad 1850. a. Siin elas A. Reinvald üle 40 aasta. Kooliõpetust sai tulevane luuletaja vaid ühe aasta Soone külakoolis. Ta oli iseõppija. Ilissal oli tal suur raamatukogu, seintel kirjameeste portreed. Ümber talu kasvavad ilusad kaasikud ja saarikud, läbi õue voolab selge oja. 
1882. a. hävis tules vana elumaja. Kaks aastat hiljem ehitas A. Reinvald uue, mis on säilinud tänaseni. 1894. a. müüdi Ilissa võlgade katteks maha ja A. Reinvald asus elama Elvasse. 
Talu kunagisest hoonestusest on säilinud elumaja ja ait.</span>


source: A
code: 8449
name: Simmi talu kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 27-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistule on maetud kultuurilooliselt olulised isikud: näitleja ja lavastaja Ants Simm ning koorijuht ja dirigent Juhan Simm. Lisaks teisi pereliikmeid ning perekonnaga seotud isikuid. Metsatukas asuva matmispaiga juures on viis graniitkivist hauamonumenti ühes nimede ja dateeringutega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Simmide kalmistu on rajatud 20. sajandi esimesel poolel ning kalmistu on perekonna kasutuses ka kaasajal.</span>


source: A
code: 8450
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 655
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Metallpiirdega platsi suurus on 6x8 m.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vene armee allikate andmetel on 1944. aastal rajatud matmispaika maetutest teada 17 diversioonigrupi liiget, lisaks lennukimeeskond. Praegune tähis püstitati 1951. aastal.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>


source: A
code: 8451
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 658
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Betoonist valatud nelinurkne mälestussammas, millel on kaheastmeline alus ja mille ülaosa ümbritseb dekoratiivne kaunistus. Esikülje ülaosas on lintidega pärg ja viieharuline täht. Sambal asub eesti-ja venekeelne tekst:” Igavene au kangelastele, kes on langenud võitluses/ vaenlase vastu ja andnud oma elu meie rahva vabaduse ja õnne eest/ вечная слава героям, павшим в боях за свободу и независимость/ нашеи родины .”
 Mõõdud: alus 240x240x26cm. Sammas 111x111x315cm. Dek. Kaunistus: 90x90x30cm. Pealmine plaat 111x111x10cm.
Vennashaua ümber on madal piirdeaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestusmärk  püstitati 1953.a.</span>


source: A
code: 8452
name: Suislepa kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 0.85 ha. Kalmistu välispiirded on tähistatud looduses mullavalli ja kõrghaljastusega. Kalmistu värav asub edelasuunal. Värava moodustavad maakivist laotud tellispiiretega postid, avaga 2,2 m, mille vahel on sepisvõred. Kalmistul on 19 metallhauatähist (sh 13 sepist), mis on II maailmasõja lõpu eelsest perioodist. Kivist hauatähiseid samast perioodist on 1.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub Viljandi maakonnas, Suislepa külas, 400 m Suislepa apostliku-õigeusu kirikust lõunas, Leebikule suunduva tee ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suislepa kalmistu õnnistati 1881. aastal. Sellest ajast on kalmistu keskpaika püstitatud raudrist. Algselt oli tegemist õigeusklike surnuaiaga.</span>


source: A
code: 8453
name: Tarvastu kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu üldpindala on 6,24 ha. Kalmistut piirab põhjast ja läänest maakivimüüritis. Idast ja lõunast on piiride tähistuseks peamiselt kõrghaljastus ning maakivi- või mullakuhjatised. Tarvastu kalmistu väravaehitis on kolmetipuline, maakividest, tellispiiretega, kõrgus 5,5 m, ava 2,4 m, mis on suletav metallväravaga. Kalmistul on krohvitud ja värvitudkivikabel. Ehitistest on kalmistul veel puidust tööriistakuur ja kaev. Kalmistul on vanemaid kui II maailmasõja lõpp metallhauatähiseid 581, sh sepiseid 134, sepisaedu 97 ja kivist hauatähiseid 75.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Tarvastu kalmistu asub Viljandi maakonnas, Tinnikuru külas, kirikust umbes 1 km läänes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tarvastu kalmistu asutati 18. sajandi, lõunapoolne kalmistuosa on noorem, see võeti põllumaast juurde 1919. aastal.</span>


source: A
code: 8454
name: Martin Kleini (1884-1947) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 16-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lehtpõõsahekiga piiratud, 3x5 m suurusel perekonna matmispaigal asuv haud on tähistatud valgest marmorist, ülaservas segmentaarse tahvliga. Lisaks on tahvli taha asetatud Martin Kleini saavutust meenutav tumehallist graniidist mälestuskivi.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Martin Klein oli esimene eestlane, kes võitis olümpiamedali: Stokholmi olümpiamängudel 1912. a. sai ta klasssikalise maadluse keskkaalus hõbemedali. Ta maadles soomlase A. Asikaineniga 11 tundi ja 40 minutit ja läks ajalukku maadlusajaloo pikima matśiga. Kuna Klein oli nii kurnatud, loobus ta kullamatśist.</span>


source: A
code: 8455
name: Johan Köleri kodukoht, Lubjassaare talu
type: ajaloomälestis
alt_id: 31-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestiseks on endine talukoht seda markeeriva hoonestusega. 19.sajandi rehielamu ja abihooned ja rajatised, niisamuti kunagiste hoonete vundamendid. Laastukattega poolkelpkatusega, palkseinte ja uuema laudvoodriga rehielamu koosneb praegu eluruumide osast, rehetoast, rehealusest ja tallina kasutusel olnud osast. Hästi on säilinud maakivist seinte ja maakivist võlvlaega kelder. Köleri-aegsest küünist on säilinud osalt sissekukkunud katus ja palkseinad. Üldiselt on säilinud 19.sajandi talukoha miljöö, mida tulekski säilitada ja edaspidiste ehitustega silmas pidada.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegused Lubjassaare hooned on põhiliselt ehitatud 19.s. lõpul. 
Säilinud  on vana rehielamu, taastatud saun, ait ja kõrvalhooned.
J. Köleri fondi toetusel ja J. Köleri Muuseumi Ühingu eestvedamisel rajatud muuseum tutvustab nii taluelu kui kunstniku loomingut. </span>


source: A
code: 8456
name: Jaan Tõnissoni kodukoht, Mursi talu
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Jaan Tõnissoni kodutalu hoonestus koosneb eluhoonest, aidast ja tallist. Eluhoone on maakivist vundamendil rõhtpalkidest, rõhtsa laudvoodriga ülelöödud seintega, ühe põhikorruse ja osalise katusekorrusega hoone. Viilkatuse algne sindelkate on kaetud lainelise eterniidiga. Algne rõdu ja veranda on hävinud.
Hoonet kasutatakse elamuna.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Jaan Tõnissoni sündis 1868. aastal Mursi talus, mis oli toona vana kahekambriline elamu koos rehetarega. Taluhoone põles maha aastal 1872. ning peagi ehitatakse uus elamu samuti koos rehetarega, kuid hoopis avaram. Kambrid olid suured ja valged, seinad krohvitud ja tubades pottahjud.</span>


source: A
code: 8457
name: Johan Laidoneri sünnikoha tähis
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Enne Teist maailmasõda rajatud ja taasiseseisvumise järel taastatud mälestusmärk on asetatud 1,5 m kõrgusele, ristkülikulise põhiplaaniga muldkehale. Kolm säilinud, tumehallist graniidist originaalsamba tükki on paigutatud rekonstruktsiooni taha. Samba rekonstruktsioon on teostatud originaalmõõtmetes, originaalile sarnanevast kivist. Eenduva sokliga samba mõõdud on järgmised: sokkel 0,8x1,6x0,5 (kõrgus), sammas 0,55x1,30x1,45 (kõrgus). Jämedalt tahutud samba esiküljele on süvendatud lihvitud ristkülik, millesse raiutud suuretäheline tekst. Tähed on kullatud. Tekst: "Siin kohal asus Raba talu elumaja kus sündis kindral Johan Laidoner 12.veebruaril 1884.a."
Maanteelt viib mälestusmärgi juurde 260 m pikkune jalgtee, mis on ääristatud pärnade ja piirdetaraga.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 1999. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Avatud 23.051937, purustatud 5.09.1940, taastatud 9.09.1990.

 Johan Laidoneri kui andeka ohvitseri ning aktiivse ja avarapilgulise poliitiku suurimaks teeneks tuleb lugeda lahingutegevuse edukat juhtimist Vabadussõjas. 
 Ainsa ohvitserina ülendati ta 1920 kindralleitnandiks ja 1939 kindraliks.</span>


source: A
code: 8458
name: II maailamasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 660
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Betoonist valatud nelinurkne mälestussammas, millel on kaheosaline alus ja mille ülaosa ümbritseb dekoratiivne kaunistus. Esiküljel ja tagaküljel ülaosas on lintidega pärg ja viisnurk. Sambal kunstmarmorist plaadid. 
Esiküljel eesti-ja tagaküljel venekeelne tekst:” Igavene au kangelastele, kes on/ langenud võitluses vaenlase vastu/ ja andnud oma elu meie rahva/ vabaduse ja õnne eest/ вечная слава героям павшим/ в боях за своюоду и независимость/ нашей родины .” 
Mõõdud: 50x65cm. Samba esiküljele toetub kunstmarmortahvel mõõtudega 81x56x5.5cm 
Sellel tekst: „Igavene au kangelastele/ kes langesid võitluses/ meie kodumaa vabaduse/ ja sõltumatuse eest/ вечная слава героям/ павшим за свободу/ и независимость/ нашей родины/ Известные имена захороненых .” 
Sisseraiutud 6 nime. Tähed 4/3/2.5cm. Samba mõõdud: alus 240x240x26cm 310x310x7cm. Sammas 111x111x315cm. Dekoratiivne kaunistus 90x90x30cm. Pealmine plaat 111x111x10cm.
Püstitatud 1950.aastal. 
Evi Mirdi andmetel (1980) on seal olnud mälestustahvel 6 nimega.
Fokin Mihhail Jermolaevitš 1918-1941
Grafov Pavel Vassiljevitš 1910-1941
Kudrjavstev Vladimir Aleksandrovitš 1920-1941
Tihhomirov Arseni Jakovlevitš 1912-1941
Zahharov Anatoli Dmitrievitš         -1941
Hmaruk Ivan Nikitovitš 1921-1941
Millal tahvel kaduma läks ei tea.
</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kõrgel mäeserval paiknev matmispaik hõlmab ligikaudu 1000 m2  maa-ala piirnedes loodes ja kirdes mäeservaga, kagus ja edelas Viiratsi lastekodu territooriumiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Monument püstitati 1950.a.</span>


source: A
code: 8459
name: II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 652
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Betoonist kiviplokkidest müüritist imiteeriva pinnaga, kolmeosaline, trapetsiaalse vertikaallõikega mälestussammas, millel on esiküljel marmortahvel eesti- ja venekeelne tekst: „ Igavene au kangelastele, kes on langenud võitluses vaenlase/ vastu ja on andnud oma elu meie rahva vabaduse ja õnne eest .”/ 1941-1945. „ вечная слава героям, павшим в городе с врагом и отдавшим свою/ жизнь за свободу и счастье нашего народа .” Selle kohal kõrgreljeefne viisnurga kujutis. Mõõdud: alus 258x24x98cm. Sammas 255x185x85/60cm. Pealmine plaat 220x60x5cm. Plats(20x15m) on ümbritsetud madala lehtpuuhekiga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Võhma linnas Tooma tänava äärsel haljasalal paiknev ligikaudu 200m2 pindalaga matusepaik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussammas  püstitati  1951.a. 
NSVL aegse passi järgi on ühishauda maetud 60 võitlejat, Sõjakomissariaadi nimekirjas on 7 nime (1941), 1985.a. aktis on kirjas 8 nime Hauaplatsi suuruseks on märgitud 20 x 15 m, ümbritsetud iluhekiga.
Toimikus on üks dateerimata foto, kust on näha, et ühishauast lääne poolt läheb kruusane rada.</span>


source: A
code: 8460
name: Maja, kus aastail 1880-1882 asus ajalehe "Sakala" toimetus
type: ajaloomälestis
alt_id: 662
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaitsealune hoone on maakivist vundamendil laudvooderdusega palkseintega ühekorruseline ehitis. Hoonet ilmestab arhitektuuriliselt massiivne, seinaga ühes tasapinnas olev ärkel tänavafassaadil. 1970.aastate lõpus või 80.-ndate alguses on hoone klassitsismisugemetega välisilmet muudetud: laast- või sindelkattega poolkelpkatuse asemel on eterniitkattega viilkatus, kaduma on läinud suur osa algsest seinavooderduse puitdekoorist, algse püstlaudise asemel on praegu hoone ilmet nüristav rõhtlaudis, kaduma on läinud aknaluugid tänavafassaadil. Hoone on kasutusel elamuna.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2001. aastal)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on pärit 19. sajandi II poolest. Aastatel 1878-1882 tegutses hoones ajalehe "Sakala" toimetus.</span>


source: A
code: 8461
name: Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi hoone
type: ajaloomälestis
alt_id: 8-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on range kujundusega neorenessanss-stiilis tellishoonega. Hoone põhiosa fassaadi liigendavad II korruse piklikud kolmikaknad, püstkonsoolidega karniis, rinnatis ja tugevasti eenduv, massiivsetele postidele toetuv varikatus peasissepääsu ees. 20. sajandi alguses (ilmselt 1915. aasta paiku) lisati ühekorruselisele tiivale puidust, rõhtsa laudvoodriga II korrus. 1923.a. ehitati kivist ja krohvitud, kahekorruseline juurdeehitus, mis moodustab praeguse hoone läänetiiva (Kõrgemäe tänava poolne osa). Vastukaaluks vanale ja veidi raskepärasele majale oli uus hoone heledate krohvitud fassaadide, avarate akende ja rikkaliku fassaadidekooriga, mille katuseharjal kõrgus vaatetorn. 1932. aastal põles maha seltsi maja suur saal, mis taastati järgmisel aastal Fr. Werncke kavandi järgi. 


(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal; täiendas Laura Ingerpuu 2018. aastal)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone krunt paikneb Viljandis aadressil Jakobsoni tänav 42. Kinnistu piirneb põhjast Jakobsoni tänavaga, läänest Kõrgemäe tänavaga ja idast ning lõunast olemasolevate hoonestatud kinnistutega. Juurdepääs kinnistule on nii Jakobsoni kui ka Kõrgemäe tänavalt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsile (asutatud 1871) oma maja ehitamine oli kõneks juba seltsi esimestel tegutsemisaastatel. Hoone ehituskavandi olevat teinud C. R. Jakobson ise Riia Läti Seltsi hoone eeskujul. Hoone valmis 1882. aastal ning kujunes mitmete eesti seltside kooskäimiskohaks, näitemänguetenduste ja kontserdipaigaks. Hoone idapoolsel külgfassaadil paiknevat avarat astmelist terrassi kasutati vabaõhukontserditeks ning seal peeti ka Viljandimaa esimesed laulupeod (hävis 1932. aasta tulekahjus). 1908. aastal alustas hoone ruumides tööd tütarlaste progümnaasium, mis oli esimene eestikeelne kool Viljandis. Samal ajal jätkus ruumides ka põllumeeste seltsi tegevus. 1911. aastal sai seltsimaja elektrivalgustuse. 20. sajandi alguses, (ilmselt 1915. aasta paiku, pärast koolile täiemahulise progümnaasiumi staatuse omistamist), toimus teise korrusetiiva pealeehitus. Seoses kooli järjekordsete laiendamiskavadega ehitati 1923. aastal hoonele juurde lisakorpus, mille projekteerisid arhitektid Erich von Wolffeldt ja Aleksander Nürnberg. II maailmasõja päevil kasutas hoonet saksa sõjaväehaigla. Hoone töötas tütarlastekoolina 1952. aastani, mil ta muudeti segakooliks. Hoone on tänaseni kasutusel koolimajana.</span>


source: A
code: 8462
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 647
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Huntaugu mäel asuvale ühishauale, metsaserva lähedusse on paigutatud mälestuskivi. Siledakstahutud esiküljega hallikal rändrahnul(mõõtmed: pikkus 2.55m, laius 0.70m, kõrgus, 1.50m) on eesti ja venekeelne tekst: „ Siin puhkab 11000 fašistliku terrori ohvrit/ 1941-1944/ Здесь покойтся 11000 жертв фашистского террора .” Teksti kohal on viisnurkne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hukkunute mälestuseks püstitati  tähised kahes peamises hukkamispaigas – Huntaugu mäel mälestuskivi ja Järveotsal monument.</span>


source: A
code: 8463
name: Maja, kus aastail 1862-1924 elas Friedrich Kuhlbars
type: ajaloomälestis
alt_id: 664
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hilisklassitsistliku fassaadikujundusega püstlaudisega hoone. Kaetud kelp- juurdeehituse osast viilkatusega. Sümmeetrilise põhiplaanida ka keskse mantelkorstnaga keskosale on 19.s. III v. juurde ehitatud hoovitiib ja O-poolsele osale II korrus.  Peasissepääsu ehib samal ajal  ehitatud sammasportikus. Interjöörid ümber ehitatud. (EA)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Viljandi vanimaid puumaju. Ehitatud enne 1790. Ümberehitused 19.s. III v.

Luuletaja, lastekirjanik  ja kooliõpetaja Friedrih Kuhlbars (1841-1924)
Järelärkamisajal populaarse luuletajana toetus Kuhlbars peamiselt saksa romantilisele traditsioonile. Juba enne Koidulat kirjutas ta idüllilist luulet isamaa ülistamiseks. Tema tähtsamaid tekste on luuletus "Vanemuine", üldtuntud rahvaliku lauluna "Kui Kungla rahvas kuldsel aal…" (1869). Kuhlbars on tuntud ka lasteluuletajana, eriti teksti "Teele, teele kurekesed!" autorina.</span>


source: A
code: 8464
name: Friedrich Kuhlbarsi (1841-1924) haud
type: ajaloomälestis
alt_id: 678
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Fr. Kuhlbarsi haual on tagasihoidlik tumehallist graniidist murtud risttahukakujuline hauasammas. Sammas asub madalal roosast graniidist soklil 0.60x0.40. Sambal kõrgus 0.70, samba paksus alt 0.30, ülalt 0.15, samba laius 0.40. Samba esikülg taandub libamisi 0.35m kõrguselt. Taanduval osal süvaraidkirjas tekst: Friedrich Kuhlbars/ *5.VIII 1841/ + 28. I 1924 . Teksti kohal sisseraiutud lüüra kujutis – kõrgus 0.10. Samba tagaküljel sisseraiutud risti kujutis. Hauaplatsi ümbritseb lihtne raudvarbaed –  3,4x2,3.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Friedrich Karl Johann Kuhlbars (17. (5.) 08.1841 Sangaste kihelkonnas  -28.01.1924 Viljandis) oli Viljandi
 poeglaste elementaarkooli koolijuhataja ja luuletaja.</span>


source: A
code: 8465
name: Terroriohvrite ja II maailmasõjas hukkunute ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 646
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1954.a. kevadel vennashaud korrastati. 1947 suvest kuni 1948 aasta 9. maini võeti ette vennaskalmistu ümberkujundamine ja korrastamine arhitekt Ott Puuraidi kavandite järgi, rajati teed, lillepeenraid ja muruväljakud, istutati ilupuid ja põõsaid. Heakorrastustööde ajal  valmis kujur August Vommi loodud betoonist monument, mis kujutab paljastatud peaga leinavat sõjameest(kõrgus 2m), kellel on paremas käes kiiver ja vasakus käes kabaga alusele toetuv automaat. Kuju alusele(kõrgus 2.5m) on kinnitatud heledast marmorist tahvel eesti ja venekeelse tekstiga:” Igavene au kangelastele, kes langesid võitluses vaenlase vastu ja andsid oma elu meie rahva vabaduse ja õnne eest/ вечная слава героям, павшим в боях с врагом и отдавшим свою жизнь/ за свободу и счастье нашего народа .”</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1954. a. kevadel ühishaud korrastati. 1947 suvest kuni 1948 aasta 9. maini kujundati ühishaud ümber ja korrastati arhitekt Ott Puuraidi kavandite alusel (rajati teed, lillepeenrad, muruväljakud, istutati ilupuid ja põõsaid). Heakorrastustööde ajal valmis kujur August Vommi loodud betoonist monument.</span>


source: A
code: 8466
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 657
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Riia maantee ja järve vahelisel alal kõrgub nelinurkne obelisk, monument, mille baasi osa on valatud tsemendist. Jalam on laotud suurtest tahutud raudkividest ja selle küljesüvendites on kahel küljel bareljeefid inimfiguuridega ja kahel küljel tekstid eesti ja venekeeles. Raudkividest jalamil kõrgus dolomiidist ülalt ahenev nelinurkne sammas viisnurgaga tipus. Pronksist plaadil on valatud tähtedest kiri:” Siia on maetud 16000 nõukogude inimest, kes hukkusid fašistliku terrori ohvritena. Meie ei unusta neid, kes andsid oma elu Isamaa eest. Mälestus neist kutsub meid võitlema oma sotsialistliku kodumaa edasise tugevdamise ja kindla rahu eest kogu maailmas/ Здесь похоронены 16000 советских людей павших жертвам фашисткого террора. Мы не забудем тех кто отдал свою жизнь отчизну. Памят от них призывает нас бороться за дальнейшии укрепление нашей социалистической родины и за прочный мир во всем мире .”  Plaadi mõõdud 102x126x3cm. Esiküljel plaat, millel neli kõrgreljeefset figuuri, ülal vasakul aastaarvud 1941-1944. Samba mõõdud: valatud platvorm 900x900cm, alus 330x330x30cm, raudkivist jalam 263x263x250cm. Platsi ümbritseb tammering.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Riia maantee ja järve vahelisel alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>ENSV Sõjakomissariaadi andmetel on siia maetud 1600 hukkunut. Obeliski avamine toimus 1951.aastal

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>


source: A
code: 8467
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 644
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kuni tsaariaja lõpuni oli ühishaua tähistamine ja selle külastamine keelatud. 10. märtsil 1917, pärast tsaari kukutamist, tähistati esmakordselt massimiitinguga revolutsiooni ohvrite mälestust. 1937.a. asetati Viljandi Linnavalitsuse poolt ühishauale rändrahn mälestustahvliga millel on tekst:” Siinpuhkavad rittmeister V. Sieversi poolt 9.1 1906.a. kohtu otsuseta hukatud 45 inimest .” Mälestustahvel on mustast marmorist( Mälestustahvlil olev hukatute arv 45 ei vasta allikmaterjalide andmetele). Maakivi mõõdud: kõrgus umb.70cm, laius umb.190cm, paksus umb.130cm. Graniitplaadi mõõdud: 38x25cm. Plaadil on tekst sisseraiutud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Huntaugu mägede idaserval, Hariduse t. ja Ranna pst. ristumisest edelas</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Huntaugu mägede idaservale, Hariduse t. ja Ranna pst. ristumisest lääne-edelasse jäävasse matmispaika on maetud 45 inimest, kes hukati karistussalga poolt 9.jaanuaril 1906.aastal.
Praegune tähistus pärineb 1937. aastast.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>


source: A
code: 8468
name: Terroriohvrite ühishaud
type: ajaloomälestis
alt_id: 645
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kuni tsaariaja lõpuni oli ühishaua tähistamine ja selle külastamine keelatud. 10. märtsil 1917, pärast tsaari kukutamist, tähistati esmakordselt massimiitinguga revolutsiooni ohvrite mälestust. 1937.a. asetati Viljandi Linnavalitsuse poolt ühishauale rändrahn mälestustahvliga millel on tekst:” Siinpuhkavad rittmeister V. Sieversi poolt 9.1 1906.a. kohtu otsuseta hukatud 45 inimest .” Mälestustahvel on mustast marmorist( Mälestustahvlil olev hukatute arv 45 ei vasta allikmaterjalide andmetele). Maakivi mõõdud: kõrgus umb.70cm, laius umb.190cm, paksus umb.130cm. Graniitplaadi mõõdud: 38x25cm. Plaadil on tekst sisseraiutud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Huntaugu mägede lõunaserva alla, Hariduse t. 16 krundist lõunaedelas paiknevasse matmispaika on maetud 13 inimest, kes hukati karistussalga poolt 11.jaanuaril 1906.aastal. Praegune tähistus pärineb 1937.aastast.

(Kirjelduse koostas Anne Kivi 2000. aastal)</span>


source: A
code: 8469
name: Elamu Kapi t. 8, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 71
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1934. aastal insener Heinrich Tubergi projekteeritud kivitrepikojaga ja kõrgel soklil kolmekordne puust elamu A. Kapi 8 on Kapi tänava suhtes küljega, sissepääs majja on läbi aia. Tõenäoliselt tõi hoonete teistsuguse paiknemise kaasa algse põiktänava muutumine eraldiseisvaks tänavaks: hoonete Kapi 1 ja 2 puhul käsitleti nende peafassaadina Wismari tänava poolset külge, korterelamu Kapi 8 (nagu ka majad Kapi 4 ja 6) paikneb küljega, so. peafassaadiga, aga Kapi tänava suhtes. Tänava viimase majana muutus oluliseks ka tagafassaad, millele avanes vaade nn. roheliselt platsilt. Elamu fassaadid on telgsümmeetrilised. Kapi tänava poolsel fassaadi keskteljel eendub sokli, I ja II korruse ulatuses kolmetahuline risaliit, mille peal on III korruse tasandil metallist rõdupiire (esineb juba originaalprojektis, nt. hoonetel Kapi 1 ja 2 on piirded sarnaste tahkrisaliitide kohale lisatud hiljem). Puidust hoone on, sarnaselt majadega Kapi 4 ja 6, kavandatud üleni krohvituna (kivist trepikoja ja puitseinade katmine ühtlase krohvikihiga oli 1930. aastatel levinud võte), mingil põhjusel on see teostamata jäänud ning elamu on viimistletud horisontaalse puitlaudisega. Risaliidi tahkudel on dekoratiivse elemendina lasutatud diagonaallaudist. Soklipealset ja räästaalust pinda akendeni katab enam kui poole meetri kõrgune simsiga eraldatud kitsamatest laudadest püstlaudise riba. Simsid ja aknaid ääristavad lauad on profileeritud. Nurgalauad on dekoreeritud nelja vertikaalse süvendiga, mille otsad on kaarjad. Ka ümara ülaosa ning portaaliavaga silikaattellistest trepikoda on krohvimata, oma vormilt sarnaneb see elamute Kapi 1, 2 ja 6 trepikojale. Krohvitud pind esineb vaid soklitsoonis. Hooned Kapi 4, 6 ja 8 eristuvad teistest sama tänava majadest küljega oma paiknemise (s.o. tänava poole suunatuse) ning puitlaudise ja krohvimata kivitrepikoja poolest, moodustades omaette sarnaste tunnustega grupi. Elamu Kapi 8 sissepääsupoolsel fassaadil on suur mälestustahvel Artur Kapile, kes selles majas elas ning tänavale nime on andnud. Risaliiti kõrvale jättes on hoone ristkülikukujulise põhiplaaniga. I ja II korrusel on neli erineva suurusega korterit (4-, 3-, 2- ja 1-toaline), III korrusel oli esialgu kaks korterit (5- ja 4-toaline) ning trepi kõrval väike pööning. Kõigis korterites oli sahvriga köök. Isiklikud vannitoad olid algselt vaid 5- ja 4-toalistes korterites, keldris oli ülejäänute tarbeks üks ühine pesuruum ja pesuköök. Tualetid olid olemas kõigis korterites. Suuremates korterites on olemas pisike tuba, mis mõnel juhul avaneb otse kööki, nii et seda sai kasutada teenijatoana. Tulevaste elanike mugavusele mõtlemisele viitavad mõnda korterisse sisse ehitatud panipaigad. Kõigi korterite aknad avanevad vähemalt kahte suunda, mis võimaldab päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel paremini korteritesse jõuda, lisaks soodustavad päevavalguse maksimaalset tuppapääsemist risaliidi aknad. 4-toalised korterid moodustasid noil aastail Tallinnas ehitatutest 6–9 %, 5-toalised olid haruldus (umbes pool tollal ehitatud korteritest olid 2-toalised). See, lisaks muudele mugavustele, nagu isiklike pesuruumide ja võimaliku teenijatoa olemasolu mitmes korteris, lubab oletada, et antud maja elanikud oli orienteeritud majanduslikult keskmisest kõrgemal järjel üürnikele. Teisalt oli kombineeritud erineva jõukusastmega inimestele suunatud eluasemeid, mitte piirdutud üksnes n.-ö. suurkorteritega. Erineva suuruse ja mugavusastmega korterite paigutamine ühte majja räägib ka ühiskonna demokratiseerumisest ja klassivahede järk-järgulisest kadumisest, sest varem hoiti jõuka rahva elamispinnad väikestest tööliskorteritest rangelt lahus. Seega oli esialgse hoone näol tegu varasematest, valdavalt vaesemale sihtgrupile kavandatud Tallinna tüüpi majadest mitmes mõttes edasi mineva näitega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees, et elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal, kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt hoonestatud agulilaadsete puumajadega, mis olid kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlikud. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad (kusjuures valdavalt ehitati Tallinnas tollal endiselt 1–2-korruselisi elumaju). Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad kuulusid nende hulka, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Ometi oli see hoonetüüp varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelne: tuleohutust soodustav kivist trepikoda, elutoast eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates piirkondades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud, nt. tualettruum suuremas osas korteritest, sageli ka varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad (pesuruum oli Tallinna tüüpi majades siiski enamjaolt ühine ning paiknes keldris). Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed (mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes eksklusiivselt maja omanikule), eenduvad akendega fassaadiosad (risaliidid, erkerid - osutavad võimalikult paljudesse kodudesse paistva päikesevalguse väärtustamisele). Tallinna tüüpi maju kavandasid peamiselt insenerid, ehitustehnikud, harvemini ka arhitektid, kuid sellest hoolimata võib neid mõneti pidada vernakulaarseteks: leiti rahvapärane kesktee linna ehitusnormide, uuenenud koduideaali ning kitsaste majanduslike võimaluste vahel. Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5) – kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli. Kümnendi algupoole üsna stiihiliselt kujunenud Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkondadega võrreldes (nt. Kalamajas, Pelgulinnas või Lillekülas) vastavad Kapi tänava majad mõnevõrra enam 1930. aastate keskel paika pandud uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.).</span>


source: A
code: 8470
name: Püha Siimeoni kirik, 1752-55, 1870
type: ehitismälestis
alt_id: 795k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlikus stiilis, viilkatuse ja laudisega kaetud fassaadiga rõhtpalkidest kirikuhoone. Hoone paikneb piki Ahtri tänava telge esifassaadiga Paadi tänava poole. Avad paiknevad sümmeetriliselt. Avatäited on puidust ja dekoratiivselt kaunistatud. Välisarhitektuuris on kesksel kohal piklik viilkatusega hoonemaht, mille lõpetab põhiplaanilt 5-tahuline apsiid. Kiriku lääneotsas kasvab katusest välja kõrge nelinurkse plaaniga kellatorn, mille lõpetab viilkatusest välja kasvava torniga kiiver, mille lõpus ristiga sibulkuppel. Kellatorn toetub neljale paekivipostile, mille vahel paekivist kaarsillused. Pikihoone lääneosaga ristub enne apsiidi risthoone. Nende ristumiskohal kasvab katusest välja nn. nelinurkse põhiplaaniga tambur, mille kohal kolmnurksete uugimotiividega kelpkatus ja selle keskosas ristiga sibulkuppel. Kiriku peasissepääs jääb kellatorni alla. Kõrvalsissepääs onAhtri tänaval ning teenistuslik sissepääs hoovi pool. Sissepääsude ette jäävad välistrepid on paekivist. Hoone välissinad on koguduseruumi ja altariosas puidust rõhtpalkseinad, mis on väljastpoolt vooderdatud profiillaudisega. Sisekandeseinad on samuti rõhtpalkseinad, mis ümbritsetud dekoratiivlaudadega. Saali lae kandekonstruktsiooni moodustavad võimsad kandetalad. Kirikuhoone asub Tallinna nn vana sadama piirkonnas Admiraliteedi basseini naabruses. Aja jooksul on tunduvalt vähenenud kiriku juurde kuuluva krundi suurus ja täielikult on muutunud tänavate võrk.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Legendi järgi ehitati esimene kirikuhoone merre vajunud laeva põhjale millalgi 18. sajandi alguses, kuid kindlad teated kirikuhoone ja Siimeoni koguduse kohta pärinevad alles 18. sajandi keskpaigast. Vene mereväelastest koosnevat õigeuskliku kogudust mainitakse esmakordselt aastatel 1744-1745, kuid teenistusi peeti siis kiriku asemel kasarmus. Uue hoone ehitamisega alustati tõenäoliselt 1752. aasta paiku ja kiriku sisseõnnistamiseni jõuti 1755. aastal. Valminud hoone väljanägemise kohta kirjeldused puuduvad. 1870. aastal ehitati algne Siimeoni kirik arhitekt Merkulovi projekti järgi ümber. 1871. aastal valmis kiriku uus ikonostaas, mille autoriks oli kunstnik Mursanov. 19. sajandi viimastel aastakümnenditel tehti kirikus veel mitmeid remonttöid ja ümberehitusi. 1883. aastal valmis kiriku kõrval asuv kahekorruseline kivist elumaja. 1892. aastal ehitati kinnistule veel väike puust abihoone. 1899. aastal ehitati kõrgemaks kellatorn ja lisati rõdu. Endine Vene mereväe kogudus tegutses kirikus kuni 1919. aastani. Seejärel tegutses kirikus eesti õigeusu kogudus. Siimeoni kiriku ehk Püha Siimeoni ja Anna kiriku kogudus suleti 1963. aastal. Kellatorn ja tabuuri torn lammutati, ikonostaas ja muu sakraalatribuutika viidi osaliselt Nevski katedraali, osaliselt läks kaduma. Pärast koguduse sulgemist 1963. aastal seisis pühakoda mõned aastad kasutuseta. 1970. aastatel hakati hoonet kasutama spordisaalina. Eelnenud ümberehitustööde käigus lammutati lõplikult kellatorn, eraldati vaheseintega pearuumist ja lõunalööv ning eemaldati fassaadidelt ristid. 1987. aastast alates oli kirikuhoone nelipühakoguduse Immaanuel käsutuses. 2002. aastal tagastati kirik õigusjärgsele Siimeoni kogudusele. Tänaseks on kirik põhjalikult renoveeritud, restaureerimis- ja taastamistööd toimusid aastatel 2000-2004. 2008. aastast lisati altariruumile Dolores Hoffmanni poolt kujundatud vitraažaknad. Kiriku tamburi seintel olemas olnud tahvliväljadele kinnitati 2009.-2010. aastatel ikoonimaalija Alkis Kepolase projekti järgi teostatud ikoonid. 2012. aastal jõudis lõpule kiriku piirdeaia taastamine.</span>


source: A
code: 8472
name: Koolihoone F.R.Kreutzwaldi t. 25, 1935. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 694k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Koolihoone on stiilipuhas funktsionalismi näide. Kunderi tänava ääres on viiekorruseline klassidega tiib ning elegantne ümar klaastorn, milles on evakuatsioonitrepikoda. Samuti jääb Kunderi tänava äärde 1950. aastate lõpu juurdeehitus, mis harmoneerub algse hoone arhitektuurse ilmega. 
F. R. Kreutzwaldi tänava pool on madalam saalitiib, mis on põhitiivaga ühendatud poolekorruselise kõrgusevahega, tekitades plaanilahenduses huvitava fuajee ja trepistiku. 
Algselt oli igal korrusel neli suurt klassiruumi ning avar koridor. Hoone nurgas olid õpetajate ruumid: II korrusel kantselei ja juhataja kabinet, III korrusel naisõpetajate tuba, IV korrusel meesõpetajate tuba ja V korrusel raamatukogu. Soklikorrusel  paiknesid tehnilised ruumid, garderoob, õpilaste tualettruumid, kaks kooliteenijate korterit, käsitööklass, köök ja söögisaal. II korrusel asus avar vestibüül, kust pääses saali, mis täitis nii aula kui võimla funktsioone. 
Hoone on ehitatud tellistest. Sokli viimistluseks on lihvitud paekivi, seintel krohv ja hele värv. Hoonet katab madal plekk-katus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elfriede Lenderi tütarlaste erakool, asutatud 1907. a, tegutses esialgu erinevates üürimajades. Oma maja ehitamiseks rajati 1927. a kooli ehitusühing, linnalt saadi tasuta krunt ning ehitusega plaaniti alustada 1931. a, kuid majanduskriisi tõttu venis laenu saamine ning ehitus lükkus edasi. 
Koolihoone rajati 1933.-1935. a arhitekt Herbert Johansoni projekti järgi. Ehitusel teostas järelevalvet arhitekt Elmar Lohk, tema projekteeris ka kooli krundile piirdeaia. 
Saal sai kannatada 1944. a pommitamisel, 1946.-1947. a taastati see endisel kujul. 
1957.-1959. a ehitati koolile Kunderi tänava poole arhitekt Friedrich Wendachi projekteeritud juurdeehitis klassiruumide ja võimlaga. 
Suuremad restaureerimistööd toimusid 2002.-2003. a.
Praegu tegutseb hoones Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium.</span>


source: A
code: 8473
name: Koolihoone Hariduse t. 3, 1937. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 696k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Funktsionalistlikus stiilis hoonet iseloomustab mahtude mänglev paigutus. L-tähe kujulise põhiplaaniga hoone tänavapoolne tiib on kõrgem, hoovipoole ulatuv madalam. Tänavapoolse tiiva lõpetab peakorpusest jõuliselt eenduv poolümar külrisaliit, mille plastiline liigendus järgib tänava kaardumist ning ümbrtsevate hoonete arhitektuuri. Klassiruumid paiknevad krundi sügavusse suunduvas tiivas, mis on pinnase languse tõttu korruse võrra madalam. Õuepoolsel osal on sisenurgas lintakendega trepiärkel. Hoone napis dekooris torkavad silma esifassaadile avanevate saali akende alused karniisid ning saali akende kohal kolmnurkkonsoolidele toetuvad kuulid. Koolihoones oli palju eriruume: lasteaed, laborid, lugemistoaga raamatukogu, lasketiir, arstituba, inspektori kabinet ja rattaruum. 1970. aastatel ehitati klassitiivale peale veel üks korrus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1936. aastal arhitekt Herbert Johansoni (1884-1964) projekteeritud koolihoone valmis 1937. aastal. Valmimise järgselt tegutses hoones Prantsuse Lütseum. Nõukogude perioodil asus majas Tallinna 7. Keskkool.</span>


source: A
code: 8474
name: Villa J.Poska t. 8, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 701k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Praeguse sopilise hoone plaani- ja fassaadilahendus on kujunenud mitmete ehitusetappide tulemusena. Esifassaadi keskmes on kahekordne hoonemaht, millest kahel pool madalamad külgrisaliidid. Tagafassaadil domineerib eenduv kõrge viiluga hoonemaht.  Sissepääsud on nii esifassaadil kui ka külgfassaadidel. Välisarhitektuuri dekoorikasutuses on tunda vene kroonuarhitektuuri mõjusid. Säilinud on säilinud peegelvõlvidega puitlaed, parkettpõrandad, kahhelahjud, kahe poolega tahveluksed, puittrepp ja osaliselt ka mööbel. Algselt paiknes hoone esimesel korrusel kaks korterit. Veel kaks korterit oli samal krundil paikneva kõrvalhoone teisel korrusel. Kõrvalhoone esimesel korrusel asus ladu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algne eluhoone ehitati 1870. aastal. Aastatel 1877, 1900, 1908 suuredati maja juurdeehitustega. Aastatel 1908-1920 elas hoones eesti riigimees Jaan Poska (1866-1920). Seejärel tegutses hoones esimene eestlaste salong, mis mängis rolli rahvusliku eliidi kujunemisel. 1920. aastate lõpus asus hoonesse Itaalia saatkond ja 1930. aastatel Eesti Naisliit. Peale natsionaliseerimist tegutses hoones ALMAVÜ (Armee, Lennuväe ja Merelaevastiku Abistamise Vabatahtlik Ühing). 1990. aastast alates seisis hoone kasutuseta. Hoone restaureeriti Tallinna linna algatusel ning avati 24. jaanuaril 2008. aastal. Hoones on linnavalitsuse esinusruumid ja Jaan Poska muuseum.</span>


source: A
code: 8475
name: Elamu J.Poska t. 14, 19. saj. lõpp
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone keerukas põhiplaanis domineerivad massiivne O-W suunaline mansardkorrusega lõunatiib, mille W-küljel kinnine veranda, ja N-S suunaline väiksem (arvatavalt vanem) hoonemaht, mille lääneküljel eenduv erker ja põhjaküljel esindusliku trepiga hulknurkne eeskoda. Praegu kasutatakse elamuna. Krundil muu hoonestus puudub.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esialgsel kujul valmis maja arvatavasti 19. sajandi lõpuosas (1892. aastast pärineb insener I. Russwurmi ehitusjärelvalvet kinnitav dokument). 1900., 1913. ja 1931. aastal toimusid ümberehitus- ja laiendustööd (vastutavad arhitekti-insenerid vastavalt E. Bernhard – 1900, M. Klibansky – 1913, ja H. V. Johanson - 1931).</span>


source: A
code: 8476
name: Elamu J.Poska t. 19, (hoone A), 18.-19. saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varaklassitsistlik kahekorruseline madala sokli ja katusekividega kaetud poolkelpkatusega palkmaja. Katuse loodepoolsel küljel paiknes varem vintskapp. Fassaadide algne viimistlus on osaliselt säilinud. Seal hulgas algne lai rõhtlaudis, dekoratiivsed puidust nurgakvaadrid, hoovipoolsete ümarkaarsete akende palmikud ja luugid, puulõikes sarikaotsad ning sissekäigud hoone kagu- ja loodeküljel. Poska tänava poolse peasissekäigu kuue tahvliga puidust uks pärineb 20. sajandist. Interjööri plaanilahendus sostub vene majatüübiga, mille keskseks ruumiks on köök.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>18. sajandil ehitati Kadrioru lossi juurde lossi ehitajate ja teenijate elamud. Tekkinud asulat hakati nimetama Kadrioru lossialeviks ehk Slobodaaks (sloboda ehk vene küla või vene agul), kuna paljud lossiteenijad olid rahvuselt venelased. Paljud asula majad hävisid 19. sajandi keskel tulekahjus, osa lammutati nõukogude ajal. Poska tänav 19 hoone on ehitatud 18. sajandil. Vanim linnaplaan, millele kundil paiknev hoone on kantud, pärineb 1801. aastast. Aastatel 1861- 1891 kuulus krunt bürgermeister Alexander Martin Lutherile (1810-1876), kelle pärijad said krundi enda valdusse 1930. aastate lõpus.</span>


source: A
code: 8477
name: Elamu J.Poska t. 19 (hoone B), 18.-19. saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline võlvitud keldri ja viilkatusega paekivist hoone, mis asub krundi keskel. Hoone välisseinu toetavad madalad kontraforsid. Katusekorruse seinte osas on kasutatud puitkonstruktsiooni. Avatäited on puidust ja osaliselt 6-osalise jaotusega. Poska tänava poolsel küljel on tõenäoliselt hilisem trepikojaga väljaehitus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>18. sajandil ehitati Kadrioru lossi juurde lossi ehitajate ja teenijate elamud. Tekkinud asulat hakati nimetama Kadrioru lossialeviks ehk Slobodaaks (sloboda ehk vene küla või vene agul), kuna paljud lossiteenijad olid rahvuselt venelased. Paljud asula majad hävisid 19. sajandi keskel tulekahjus, osa lammutati nõukogude ajal. Poska tänav 19 uuem paekivist hoone on ehitatud 19. sajandil. Aastatel 1861- 1891 kuulus krunt bürgermeister Alexander Martin Lutherile (1810-1876), kelle pärijad said krundi enda valdusse 1930. aastate lõpus.</span>


source: A
code: 8478
name: Elamu J.Poska t. 19 (hoone C), 18.-19. saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline rohkete juurde-ja ümberehitustega varaklassitsistlik palkidest liithoone, mis koondub ümber keskse mantelkorstna. Einevad hooneosad on kaetud kelp- ja viilkatusega. Aknavade ees on luugid. Mitmed aknad on 6-osalise jaotusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>18. sajandil ehitati Kadrioru lossi juurde lossi ehitajate ja teenijate elamud. Tekkinud asulat hakati nimetama Kadrioru lossialeviks ehk Slobodaaks (sloboda ehk vene küla või vene agul), kuna paljud lossiteenijad olid rahvuselt venelased. Paljud asula majad hävisid 19. sajandi keskel tulekahjus, osa lammutati nõukogude ajal. Poska tänav 19 madal puidustst hoone on ehitatud 18./19. sajandil. Aastatel 1861- 1891 kuulus krunt bürgermeister Alexander Martin Lutherile (1810-1876), kelle pärijad said krundi enda valdusse 1930. aastate lõpus.</span>


source: A
code: 8479
name: Elamu J.Poska t. 20 (tänavaäärne puumaja), 18.-19. saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline viilkatusega puidust elamu toetub paekivist vundamendile. Hoone puitsõrestikseinad on olnud kaetud laia profileeritud poolpunnlaudisega. J. Poska tänava poolsel fassaadil on baroksete detailidega aken ja kuuekandilised piirlaudadega tuulutusavad. Säilinud on ka dekoratiivse lõikega puitsarikad. Hoone ktusekorrusele pääses välitrepi kaudu. Algselt kahe köögi ja väikeste ruumidega hoone on ümber ehitatud ateljeeks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>18. sajandil ehiatud elamu kuulub Kadrioru lossiansamblisse ning hoone oli algselt ehitatud lossi põrandapoonija elamuks. 1924. aastal valmis samal krundil kahekordne kivist elamu. 20. sajandil on hoones teostatud ümberehitusi.</span>


source: A
code: 8482
name: Elamu J.Poska t. 35, 18. saj. -19. saj. lõpp
type: Elamu
alt_id: 57
same: A.8482
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Fassaadil siiski säilinud hulk väärtuslikke detaile nagu esimese korruse väikeseruudulised aknaraamid, puidus imiteeritud nurgarustika. Interjööris muuhulgas suur barokne ahi, mis võib pärineda ka mõnest muust ehitisest ja olla siin uuesti üles laotud. 
Alles meeleolukas hooviansambel, kahest tänava ääres paiknevast abihoonest (nn. müügilavkad) on üks ealdi mälestisena kaitse all ja ka teine kuulub säilitamisele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>19. saj. esimese poole Tallinna eeslinnadele tüüpiline, otsaga tänava poole orienteeritud kõrge viilkatusega ühekordne elamu. Fassaad kujundatud ülevenemaalise klassitsistliku tüüpprojekti järgi (näidisfassaad nr. 99). Sissekäik hoone pikiküljelt hoovi poolt. Maja katusekorrus ja abihooned on saanud kannatada 1949. aastal toimunud tulekahjus, peale mida nad taastati pisut moonutatuna.</span>


source: A
code: 8483
name: Elamu J.Poska t. 35 tänavaäärne kõrvalhoone, 18. -19. saj.
type: Elamu
same: A.8482
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pultkatusega, madalal soklil ühekorruseline puidust väike-ehitis. Tänava pool on ilmselt olnud tsaariaegsetele Tallinna eeslinnadele iseloomulik pisike äripind, kus müüdi toiduaineid või muid esmatarbekaupu või asus mõni teenustöökoda (kingsep, rätsep vm.). Õue pool kasvab hoone sujuvalt üle madalaks majandusfunktsiooniga abihooneks, millest osa on hiljem (nõukogude ajal?) ümber ehitatud. Samal joonel paikneb ka praeguseni toimiv ja kasutatav võlvitud jääkelder.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõrvalhoone on 19. sajandi II poolel ehitatud.</span>


source: A
code: 8484
name: Elamu Poska 41, 18.-19. saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Fassaad on väga hästi säilinud. Kogu fassaadi ulatuses on säilinud algne laudis, kuid üle voolanud räästa tõttu on räästaalune laudis haaratud mädanikust. Väga väheste kadudega on alles saelõikes puitpits, avaümbriste raamistused ja ehiskonsoolid. Säilinud on ka algsed aknad koos vasknurgikutega. Kogu hoone värvkate on pragunenud. Seinalaudise allosas puudub värvkate kohati täielikult. Soklil on krohvivaringuid ning kunagiste tsement-mördiga tehtud paranduste tõttu esineb paekivi murenemine. Hoone kangialusel on, mõningaste deformatsioonidega, säilinud algne lukksepp-sepis värav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud arhitekt A. Fedotovi 1884. aasta projekti järgi 1880. aastate teisel poolel.</span>


source: A
code: 8485
name: Kaitsekasarm, 1829-1840
type: ehitismälestis
alt_id: 822k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ehitis koosneb kaarjast (gorž) ning teravnurksest (lünett) hooneosast. Kaarjas hooneosa on klassitsismiilmeline rusteeritud soklikorrusega, sümmeetriliselt paigutatud aknareaga. Hoone on lakoonilise arhitektuuriga, vaid merepoolset fassaadi ilmestavad kolm pooltorni.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1828. aastal kinnitas Nikolai I Tallinna kaitsekava, mille raames hakati välja ehitama tähtsamat rannakaitseobjekti - rannakaitsepatareid. Samas asukohas olid juba varem paiknenud alates Rootsi aegadest rannakindlustused. Massiivse hoone ehituseks hõivati ümbritsevad krundid ning toimus hulgaliselt elamute ja suvemõisade likvideerimine. Ehitus algas 1829. aastal ning pidi valmima nelja aasta jooksul. Tegelikult valmis hoone 1840. aastal.</span>


source: A
code: 8486
name: Kaitsekasarmu mortiirpatarei, 1838. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 822k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mortiirpatarei valmis kaitsekasarmu juurde täiendava kaitse eesmärgil kindlustamaks kaiitsepatareid ka tagumiselt poolt, sest vaenlane võis läheneda igalt poolt. Mortiirpatarei andis kogu kaitsesüsteemile lõpliku ja kinnise ilme. Oma arhitektuurilt oli hoone äärmiselt lakooniline, ehituses oli kasutatud paekivi ning punast tellist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1828. aastal kinnitas Nikolai I Tallinna kaitsekava, mille raames hakati välja ehitama tähtsamat rannakaitseobjekti - rannakaitsepatareid. Samas asukohas olid juba varem paiknenud alates Rootsi aegadest rannakindlustused. Massiivse hoone ehituseks hõivati ümbritsevad krundid ning toimus hulgaliselt elamute ja suvemõisade likvideerimine. Ehitus algas 1829. aastal ning pidi valmima nelja aasta jooksul, tegelikkuses venis hoonekompleksi ehitus palju kauemaks. Mortiirpatarei kaitsekasarmu juures valmis 1840. aastal.</span>


source: A
code: 8487
name: Elamu Kaupmehe t. 5, 1913. a.
type: Elamu
alt_id: 69
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>4-korruselise hilises juugendstiilis korterelamu arhitektuur on uusklassitsismi mõjudega. Hoone üldmulje on eklektiline, esifassaadi liigendavad omavahel ristuvad horisontaalsed ja vertikaalsed mahud. Eraldi tõusevad esile vahekarniisiga esimene korrus ja mansardina kujundatud neljas korrus ning nende vaheline reljeefidega kaunistatud teise ja kolmanda korruse seinapind. Fassaadi vaskakul poolel eendub 3-tahuline maht, mille lõpetab mansardkorruse kõrgusel paiknev sepisrinnatisega rõdu ja selle kohale jääv kolme kitsa aknaga segmentfrontoon. Tsentrist paremal on risaliidina eenduv trepikojamaht, mille lõpetab kõrge kaaraken ja selle kohal ümarkaarne viil. Risaliidi all asub peasissepääs, mida rõhutab sokliga ühes võtmes lahendatud klombitud kiviplokkidest portaal. Nii peasissepääs kui hoovi viiv kangialune on ümarkaarse sillusega. Peasissepääsu ees on tahveluks, kangialuse ees sepisvõre. Puidust aknad on juugendile iseloomuliku tiheda jaotusega. Hoone siseruumides leidub juugendlikke arhitektuurseid detaile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korterelamu on ehitatud 1913. aastal arhitekt Aleksander Jaroni (sünd. 1875 ja surn. peale 1919) projekti järgi. Hoone on üks vähestest ajaloolises Sibulaküla asumis, mis jäi 1944. aasta märtsipommitamises alles. Aastatel 1918-1925 elas korterelamus lavastaja ja näitleja Karl Jungholz (1878-1925). 1922. aastal valmis kinnistul keskküttematerjalide ladu ja puukuur. 1929. aastal projekteeris arhitekt Artur Perna (1881-1940) kinnistu tagumisse ossa ühepereelamu.</span>


source: A
code: 8489
name: Koolihoone Kevade t. 8, 1940. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 697k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on neljakorruseline, looduslikust kivist voodriga ning hoolikalt väljatöötatud dekoratiivse vormistusega. Fassaade iseloomustavad rikkalik Vasalemma marmorist dekoor: sokkel, avade raamistused ja karniis. Kasutatud on ka funktsionalistlikke elemente nagu näiteks ümara vormiga trepitorn. Koolihoone ruumiprogramm oli omas ajas suurejooneline. Seda iseloomustavad eraldi aula ja koolimaja, avar raamatukogu lugemissaal ja tõusva põrandaga auditoorium, kuhu oli kavandatud 140 istekohta. Lisaks kolm eraldi paiknevat trepikoda ja klasside tiiva all paiknev söökla. Hoone keldris paiknes lasketiir. Nõukogude perioodil tehti koolihoone interjööris muudatusi, kuid enamus hoonest on säilinud autentsel kujul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1907. aastal asutatud Jakob Westholmi erakooli uue hoone projekti autoriteks on arhitektid Herbert Johanson (1884-1964) ja Artur Jürvetson (1908-1976). Ehitusprojekt valmis 1938. aastal, ehitusprojekti lisa 1939. aastal. Hoone valmis 1940. aastal ning koolimaja avati juba nõukogude võimu poolt VIII algkoolina.</span>


source: A
code: 8490
name: Eestimaa Rüütelkonna hoone, 18. saj. I pool, 1848. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 807k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asukoht, ümbrus, välisilme
Eestimaa Rüütelkonna hoone paikneb Toompea keskmes Toomkiriku vahetus läheduses ning selle esifassaad on eemalt hästi vaadeldav. Domineeriv hoone juures on selle hilisem, 1846.-1849. a. ehitatud neorenessanss-stiilis lameda kelpkatusega kivihoone. Hoone sissepääsu muudab pidulikuks kesktelje suhtes sümmeetriline kolmeastmeline peatrepp ja selle külgedel paiknevad pandused, mis tõusevad hoone peaukse ette. Hoonet ümbritsevad kõnniteed on kaetud betoonplaatidega. 
Fassaadi seinu liigendavad krohvirustika ja renessanssakende laiad profileeritud ehisraamistused. Ümardatud nurkadega fassaadi lõpetab raskepärane konsoolne karniis, millele
toetub madal atika. Raskepärane pronksitud malmist võrega konsoolrõdu esifassaadi keskteljel tõstab esile hoone keskosa ja moodustab peauksele ja seda piiravatele vestibüüliakendele varikatuse. Viie aknaava- või nišiga põhjafassaad on sarnaselt kujundatud. Lõunafassaad on kitsam, hõlmates mõlemal korrusel ühe aknaava. Ülejäänud Kohtu tn. poolsest fassaadist hõlmab varasem, barokne hoonetiib, mille seinapind on liigendatud ühtlase vahemaa järel paiknevate pilastritega. Hoonetiib on kaetud murdkelpkatusega, kus asub kaks vintskappi, üks neist sisehoovi poolsel fassaadil. Hoone kirdepoolses otsas asub kahekorruseline väike hoonemaht, millel on juurdepääs Kohtu tänavalt. 
Kunagine tallihoone Toom-Rüütli tänava ääres on ühekordse kelpkatusega paekivist hoone, mis on 1846-1849 ümber ehitatud. 1825. a. joonisel oli 4 aknaava fassaadis, praegu 1 ukse- ja 5 aknaava.
Hoonetiibade vahel asub L-tähe kujuline sisehoov, kuhu avanevad hoovifassaadide välisuksed. Hoov on sillutatud munakiviga. Hoovi pääseb läbi ažuurse metallvärava. Hoovis olevad trepid on nii paekivi- kui betoonastmetega. 

Katused, pööning
Kõikidel käsitletavatel hoonetel on puidust katusekonstruktsioon, mis on väljaehitamata pööningutel nähtaval. Kiriku platsi äärne hoone on kaetud tsingitud terasplekkkattega
madalakaldelise kelpkatusega. Veidi madalam hoone Kohtu tn ääres on kaetud arhailise murtud kelpkatusega, katusekatteks on savikivi. Kahe hoone eritasapinnaline ühenduskoht on olnud keeruline sõlm ning on nii eksterjööris kui interjööris lahendatud kohmakalt. Kiriku platsi äärse hoone pööningu valgustus on lahendatud räästaaluste väikeste akendega. Maapinna tasandilt katust näha ei ole: see varjub madala parapeti taha. Katuseharjal on tuulutuskorstnad. Sisehoovis on terasplekiga kaetud sepiskonsoolidel varikatus.
Kohtu tn äärse hoone keskteljel on vintskapid nii esi- kui hoovifassaadis. Hoovipoolsel vintskapil on säilinud ka profileeritud talaotstega vintspuud. Hoone esifassaadil on
puitkarniis, tagafassaadil profileeritud krohvikarniis.
Toom-Rüütli tn äärse hoone kelpkatus on kaetud savikiviga. Katusel on kaks vintskappi sisehoovi poolsel küljel ning kolm korstnapitsi. Madalakaldeline väiksema Kohtu tn äärse hoone kelpkatus on kaetud värvitud tsingitud terasplekiga, sama materjal on ka Kohtu tn suure hoone põhjapoolsel juurdeehitusel ning sisehoovi tuulekojal.
Kiriku platsi äärse ja Kohtu tn äärsete hoonete vahelist üleminekukohta on parandatud 2010. a. uue tsingitud terasplekkkattega. Ülejäänud Kiriku platsi äärse hoone katus peab enamjaolt sademevett. Seevastu Kohtu tn äärse hoone katuses on näha suuremaid ja väiksemaid auke, samuti on pehastunud ja osaliselt kadunud murdekoha
puitkarniis. Katuse kandekonstruktsioon on rahuldavas seisukorras, kaetud tulepüsivuse tõstmiseks lubjakihiga. Leidub väiksemaid seenmädaniku koldeid. Pööningul on
mitmes ajaperioodist pärit töötavaid või amortiseerunud ventilatsioonikanaleid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Eestimaa Rüütelkonna hoone paikneb kirikuplatsi idaküljel, hõlmates kvartali nr. 45 lääneosa. Kinnistul olevasse hoonetekompleksi kuuluvad lisaks 2 hoonet Kohtu tn.
ääres ja üks hoone Toom-Rüütli tänava ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praeguse Eestimaa Rüütelkonna hoone krundi ostis rüütelkond Johann von Üxküllilt pärast Toompea suurt tulekahju 17. saj lõpus. 17. sajandi lõpul või 18. sajandi I poolel ehitati uus kahekorruseline murdkelpkatusega hoone peafassaadiga Kohtu tänava poole ja tüüpiliste baroksete pilastritega liigendatud ilmega. Hoones on säilinud lihtsa profiiliga stukklaed ja kõrge ristvõlviga keldrid, niisamuti murdkelpkatus ja põhiseinad. Hoonet ehitati ümber nii 1845. aastal uue peahoone ehituse ajal kui 1920. aastatel välisministeeriumiks kohandamisel, muuhulgas likvideeriti Kohtu tänava poolne esinduslik sissepääs, rajati pikikoridorid ja uus trepikoda. 
1845. aastal alustati pikaaegse Eestimaa kubermangu arhitekti Christoph Gableri klassitsistlikus vaimus projekti kohaselt hoone ehitust, mis pärast vundamendiaugu valmimist ligi aastaks seiskus vastuolude tõttu Sõjaministeeriumiga. Pärast Nikolai I enda poolt väljastatud nõusolekut ehitus jätkus.1846. aasta sügiseks olid püsti müürid ning maja viidud tinaplekist katuse alla. Samast ajast on pärit ka rüütelkonna hoone projekti muudatus, mille autoriks on Georg Winterhaltern. G.Winterhalten lõpetas Peterburi Kunstide Akadeemia samal, 1846. aastal ning oli Piiteri aadli hulgas äärmisel populaarse arhitekti Andrei Stackenschneideri (Keila-Joa lossi autor) protežee. Rüütelkonna hoone oli noore arhitekti esimene vastutusrikas projekt, sealjuures lahendas ta Gableri kavandatud tuima klassitsistliku fassaadi just moodi tõusnud neorenessanssi võtmes. 1849. aastaks oli uus rüütelkonna hoone valmis.
Lühike arhitektuuriajalooline ülevaade põhineb Kiriku plats 1 ajaloolisel ülevaatel (koostaja AS Vana Tallinn (J.Maiste) 1993, TKVA arhiiv).</span>


source: A
code: 8491
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni komandandi elamu, 1913. a.
type: Elamu
alt_id: 705k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline kelpkatusega vene- ja šveitsipärase puitarhitektuuri traditsioonidest lähtuva fassaadikäsitlusega elamu. Hoonel on olemas madal katusekorrus. Katuse materjaliks on valtsitud sileplekk. Elamu on rikkaliku dekooriga. Seda kaunistavad raidkivid, aknaraamistused, liseenid, karniisid, figuursed sarikate otsad ja telliskorstnad. Peahoone poolsel fassaadil on kasutatud faasitud laudadest ning nn teemantidest avade raamistust ja horisontaalset vööd. Viilu ääristab puitpits ning seinad on kaetud profileeritud voodrilauaga. Põhiplaanilt on hoone sümmeetriline ja ristkülikukujuline. Komandandi elamu on erandlikuks näiteks Tallinna puitmajade hulgas pööningukorruse põranda katmisel telliskividega, säilinud on 3 rajamisaegset aknaraami kagufassaadil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elumaja on ehitatud 1913. aastal, mis meenutas oma planeeringu poolest mõisate plaanilahendust, arvatavasti samaaegselt on ehitatud ka kõrvalhoone. Porkkala kaitseliini keskpositsiooni kuulunud Pääsküla komandandi elamu on 20. sajandi alguse profaan- ja militaarehitiste iseloomulik näide ja antud ajastu arhitektuuriajaloo esinduslik näide. 2017. aasta seisuga kuulub hoone Tallinna linnale ja Tallinna Haridusameti haldusalasse.</span>


source: A
code: 8492
name: Nn. Uuslinna ("Novoi Gorodok") staabihoone, 18. saj. lõpp
type: ehitismälestis
alt_id: 709k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Staabihoone 18.saj. lõpul rajatud sõjaväelinnakus, asus 1796. aastal keiser Paul I korraldusel rajama hakatud sõjaväelinnaku mõttelises keskkohas. Sõjaväelinnakut hakati nimetama uuslinnaks (sks k Neustadt, vene k Neishtadt). Peetri maja ligidalt rajati tee Kadriorust üles klindile. Linnaku üldplaan meenutas lamedat poolkaart, mis oli merepoole avatud. Linnakusse kavandati mahutada kuni 10 000 meest. Ehitati 7 suuremat ja 15 väiksemat kasarmut, 8 kööki sööklatega ja muid hooneid. Sõjaväe oma jõududega rajatud paksude paekiviseintega hooned olid niisked ja külmad. Sõjaväelased hakkasid hoonetest lahkuma järk-järgult ja hooned jäid kauaks tühjalt seisma.

Allikad: Heino Gustavson. Tallinna vanemad merekindlused. Tallinn, 1994;
Robert Nerman. Lasnamäe ajalugu. Tallinn, 1998.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ilma keldrita madala sokliga paekivihoone on rajatud Lasnamäe paekiviklindile. Tema kandeseinad on heas korras, nagu ka silindervõlvid I korrusel, kuna vajumised puuduvad. Hoone kõik algsed väikedetailid - uksed, aknad ja sisustus on kaduma läinud. Hoone algne katus on juba kaua aega tagasi olnud vahetatud välja uue vastu. Praegune katus asub algsest mõnevõrra madalamal, kuna kogu hoonet algselt ümbritsenud katusekarniis on kogu hoone perimeetri ulatuses lammutatud. Karniisist on säilinud vaid hoone kolmnurksete otsaviilude alumises servas olev osa.
Hoone idapoolse nurgaga liitub ühekordne kivikuuri sarnane täielikult varemetes olev ehitis, mis põhiplaanis on L-tähe kujuline ja koos staabihoonega moodustab ta väikese hoovi, millel on avatud vaid edelapoolne külg. Enamus sellest ehitisest on pärit peale II maailmasõda.</span>


source: A
code: 8493
name: E.Lenderi Gümnaasiumi tänavapoolne hoone, 20. saj. algus
type: ehitismälestis
alt_id: 503k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline katusekorrusega krohvitud seintega kivihoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maakri 28 krundi hoonestamist asuti 1906. aastal, mil ehitati 2-korruseline kivimaja-elamu. Projekti hoonele ja kõrvalasunud puukuurile koostas arhitekt Nikolai Thamm (1834-1907). Hoones asus kuni 1935. aastani Elfriede Lenderi Eragümnaasium, seejärel asus hoones Hans Kubu eragümnaasium. Hoonel oli keskel trepikoda ja mõlemal korrusel ühesuguse plaanilahendusega kaks korterit. Esimese korruse tänavapoolsel korteril oli teine pääs tänavale, mis võimaldas seda ka äriruumiks kasutada. 1909. aastal ehitati olemasoleva hoone õuepoolsest otsast juurde insener K. Jürgensoni projekteeritud ruudukujulise põhiplaaniga koolihoone. Juurdeehitusel oli kaks klassiruumi I korrusel, kaks klassiruumi II korrusel ning korter II korrusel. Juurdeehitus ühendati tänavapoolse hoonega, kus selleks ajaks olid eluruumid juba ümberkohendatud õppeklassideks. 1912. aastal ehitati hoonele peale täismahus mansardkorrus (arhitekt H. Schmidt). Sellest ajast on hoone üldilme säilinud tänapäevani. 1940. aastal anti kinnistu hooned ühendatud trükikodade “Edu” kasutusse. Hiljem asusid kinnistu hoonetes erinevad tööstused, kontorid ja eluruumid, kuid funktsioonimuutus hoonete arhitektuuri oluliselt ei muutnud.</span>


source: A
code: 8494
name: E.Lenderi Gümnaasiumi hoovipoolne hoone, 20. saj. algus
type: ehitismälestis
alt_id: 503k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2012. aastal aset leidnud tulekahju järel muutus hoone avariiliseks ja söestunud varemete säilitamine ja taastamine muutus võimatuks. Taastataval hoonel on ainsana võimalik kasutada vanu vundamente. Kõik teised maapealsed konstruktsioonid on tänaseks lammutatud-demonteeritud kui varisemisohtlikud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1914. aastal ehitati Maakri 28 kinnistu sügavusse arhitekt E. Jacoby (1885-1941) projekti järgi uus gümnaasiumihoone – 2-korruseline kõrge savikivi katusega puumaja. Kellerdatud, kahe trepikojaga ja kahekorruselise verandaga hoonel olid suured klassiruumid I korrusel ja väiksemad klassiruumid II korrusel. Hoone fassaadidel oli juugendstiili elementidega välisdekoor: meandervöö, hambuline karniis ja reljeefsed aknaraamistused. Sissepääsude juures olid juugendstiilis varikatuste ja metallrinnatise fragmendid. 1940. aastal anti kinnistu hooned ühendatud trükikodade “Edu” kasutusse. Hiljem asusid kinnistu hoonetes erinevad tööstused, kontorid ja eluruumid, kuid funktsioonimuutus hoonete arhitektuuri oluliselt ei muutnud. 21. sajandi I poolel põles hoone korduvalt (suurimad tulekahjud toimusid 2010. ja 2012. aastal). 2013. aastal koostati elamu taastamiseelne demontaažiprojekt avariiohtliku olukorra livkideerimiseks. 2014. aastal hoone lammutati.</span>


source: A
code: 8495
name: Koolihoone Narva mnt. 25, 1939. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 698k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Koolhoone ehitati kahe puitmaja asemele. 4-korruselise tahutud paekivist sokliga hoone ees asub madal tugimüüriga eraldatud haljasala. Peahoone tagaküljel eendub viimase mahuga risti asetsev saalikorpus. Hoone kujunduses ja viimistluses on selgelt jälgitav esi- ja tagafassaadide eristumine. Dolomiitplaatidega kaetud esifassaadi ilmestavad ühtlased akenderead ja dekoratiivsed karniisid. Fassaadi keskosas asub läbi kolme korruse ulatuv raidraamistusega vitriinaken. Väärikalt on kujundatud vaid peafassaad, õue pool on krohvitud seinad. Võimlatiiva küljes on poolümar trepikoda. Aknad ja uksed ei ole algsel kujul säilinud. Madal viilkatus on kaetud tsinkplekiga, milles poolümarad katuseaknad. Sümmeetrilise plaanilahendusega kool on lahendatud koridorisüsteemis, klassiruumid on lõunapoolses küljes ja koridorid põhjapool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1940. aastal valminud koolihoone projektreeritid on arhitektid Alar Kotli (1904-1963) ja Erika Nõva (1905-1987). Tegemist oli esimese riigi rahadega ehitatud koolihoonega Tallinnas. Algselt Riiklikule Inglise Kolledzile mõeldud hoone andis nõukogude võim Tallinna Õpetajate Seminarile. Kuni 1944. aastani kasutas hoonet nõukogude sõjavägi, misjärel tehti hoones enne selle Tallinna Õpetajate Seminarile üleandmist kapitaalremont. Peahoonega kokku ehitatud 1939. aastal arhitekt Boris Tśernovi projekti järgi valminud neljakorruselise elamu on hiljem ümber ehitatud ja ühendatud peahoonega. 1972. aastal lisati hoovialale kaks arhitekt S.Jõe projekteeritud silikaatkividest hoonet: töökodade hoone ja kehakultuuri osakonna hoone, mis liideti peahoone galerii abil. 1983. aastal valmis hoovialale uus  arhitekt E. Liiberg jooniste järgi valminud 4-korruseline raamatukogu ja keeltemaja, mis on samuti galeriiga ühendatud peahoonega.</span>


source: A
code: 8496
name: Kadrioru apteegi kõrvalhoone, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 504k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tagasihoidlik ühekorruseline puithoone on paekivist vundamendiga ja kelpkatusega. Hoones asusid apteegi laoruumid. Fassaadil on osaliselt säilinud algne lai voodrilaudis. Sissepääs on hoovipoolses küljes. Majas on eeskoda ja neli väikest ruumi. Säilinud on mantelkorsten.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suvemõisa kõrvalhoone on ehitatud koos samal krundil asuva peahoonega, mille kavandas 1844. aastal kubermanguarhitekt August Gabler (1820-1884). Projekti tellis Tallinna bürgermeistri naine Marie Fredericke Riesenkampf. Kõrvalhoone asub Jüri Vilmsi tänava ääres. 1873. aastal avati suvemõisa peahoones apteek, mille 1914. aastal omandas endale apteegi juhataja Wilhelm Haase. Mõned aastad hiljem omandas Haase endale ka endised suvemõisa kaks kõrvalhoonet.</span>


source: A
code: 8497
name: Elamu Narva mnt. 55, 1928. a.
type: Elamu
alt_id: 734
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestis on hilisjuugendi ja art deco’ sugemetega kahekordne esinduslik kortermaja, põhiplaanilt w-kujuline, diagonaalse kesktelje suhtes sümmeetriline. Klombitud paekivisokkel, rikkalikult kujundatud seinapinnad, välja ehitatud katusekorrus. Algselt kivikatusega, praegu värvitud valtsplekk. Kolmel küljel paikneb seinast eenduv erker. Kaks trepikoda. Säilinud on A. Wladovsky kavandatud aiapiire krundi esiküljel. Hoovis, isesesval krundil (Narva mnt. 55a), paikneb algne abihoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Krunt eraldati endisest A. Gloy suvemõisast. Hoone on projekteerinud Aleksandr Wladovski 1928. aastal, katusekorrus ehitati välja aastatel 1938-40 Karl Tarvase projekti järgi.</span>


source: A
code: 8498
name: Georg Eggersi lubjaahju varemed, 19. saj. algus
type: ehitismälestis
alt_id: 708k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kui 18. saj. lõpus Lasnamäe nõlvale, praeguse Valge tänava kanti rajatud tohutu sõjaväelinnak ehk Uuslinn osutus hoonete valesti ehitatud paksude ja niiskete paekiviseinte tõttu kasutuskõlbmatuks, hakati seda järgnevate kümnendite jooksul vähehaaval lammutama. Suur osa neist hooneist lammutamisel saadud paekivist põletati lubjaks nõlva alla rajatud lubjaahjudes, sealhulgas ka selles, tööstur Georg Eggersi ehitatud lubjaahjus. Tegemist oli toonase Tallinna ühe kõige tuntuma lubjapõletustöökojaga. Dramaatiliselt romantilise looduse tõttu 19. sajandil väga populaarsesse jalutus- ja väljasõidukohta Hundikuristikku rajatud suur lubjaahi oli üheks esimeseks rajatiseks Venemaal, kus tööstusliku küttena kasutati turvast. Ahju köeti nõlva alt, kivid veeti ahju ülevalt Lasnamäe poolt, üle võlvidele toetatud sillataolise veotee. Hiljem on ahju peale kujundatud vaateplatvorm. Ahjuga ühel kinnistul asus kunagi lisaks üks puitsuvila (algselt ilmselt tootmishoone) ja rida abihooneid, mis Narva maantee laiendamisel on lammutatud. Säilinud on aga vana nn. Eggersi maja ja aed Narva mnt 120 krundil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lubjaahi rajati 19. sajandi alguses, selle kasutamine lõpetati juba 19. sajandil, 20. sajandi I poolest varemeis.</span>


source: A
code: 8499
name: Elamu P.Süda t. 9, 20. saj.
type: Elamu
alt_id: 508k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on unikaallahendusega puitelamuga, mille välisilmet kujundavad kõrge klombitud paekivist sokkel, dekoratiivne puitvooder, teravtipulised katusemahud ning massiivsed ümarkaarsed uukaknad. Osaliselt on säilinud plekist variaktusega framuugiga puituks tänavaseinas ning mitmed avarad puitaknad. Maja plekk-katus on asendatud. Uuesti on laotud ka silikaattellistest korstnad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>P. Süda 9 hoone ehitamist alustati 1911. aastal. 1924 ehitati hoone ringi arhitekt H. Johansoni projekti järgi. Märkimisväärsem muudatus toimus hoone 1937. aastal, kui hoone fassaad kaeti laudisega.</span>


source: A
code: 8500
name: Seewaldi suvemõisa peahoone, hiljem peaarsti elamu Paldiski mnt. 52/9, 19. saj.
type: Elamu
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Puithoone on rajatud 19. sajandil ja ümber ehitatud aastatel 1901-1902 Axel von Howeni projekti järgi peaarst Ernst von Kügelgeni korteriks. (1871-1948). Algselt oli ühekorruseline laudvoodriga kaetud palkmaja. Mõisahoonet laiendati lääne poole kahe suurema toa võrra ja ida suunas köögi ja abiruumide võrra. Hoone plaanilahendust on hiljem veel muudetud seoses ruumide funktsiooni muutumisega. 1970-1980. aastatel tehti juurdeehitis labori tarbeks ja pööningukorrus ehitati eluruumideks. Avasid on muudetud. Hoone on aastakümneid seisnud tühjana ja rüüstatud. Säilinud on aknakremoonid, siseuksed, ukseraamistused, peegelvõlvlaed ja esimese korruse ahi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks, hiljem kasutuati laborina ning narkoloogia ja alkoholiravi osakonnana. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz de Vries (1890-1938). 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. 1990. aastatel hoone remonditi arvestamata muinsuskaitse põhimõtteid.</span>


source: A
code: 8501
name: Seewaldi vaimuhaigla valvurimaja Paldiski mnt. 52/10, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algne valvurimaja oli väike ühekorruseline viilkatusega puithoone, mida kaunistasid historitsistlikud puitpitsdetailid. Elamuks ümberehitamise käigus pikendati hoonet kirde suunas pea poole võrra ja ehitati välja pööningukorruse eluruumid. Ümberehitusega sai hoone kõrge katuse, pööningule suured aknad ning stiilse sisetrepi. Väärtuslikud detailid on sisetrepp ja pööningukorruse ahi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Valvurimajas tegutses pikka aega lasteosakond. Seejärel renditi tatarlaste ühingule. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks, hiljem kasutati laborina ning narkoloogia ja alkoholiravi osakonnana. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz de Vries (1890-1938), kes projekteeris hoone 1925. aastal patsientide rohkuse tõttu ümber teenijate elamuks. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8502
name: Seewaldi vaimuhaigla surnukuur-kabel Paldiski mnt. 52/11 korval, 1903. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1901. aastal planeeriti ehitada kabel kivihoonena. 1903. aastal projekteeris Axel von Howen hoopis väikese puidust historitsistlikus laadis kabeli. Kõrged teravkaartega aknad annavad hoonele neogooti ilme. Kabeliga liitus veidi kitsam ja madalama katusega lahkamiskamber, kuhu pääseb külgfassaadist. Kabeli sissepääsu kohal oli algselt kolmnurkne varikatus, mida piiras balustraad. Siseruumi ilmestavad kaheksa puitpilastrit. Säilinud on kaks algset pinki, aknaraamid koos kremoonide ja hingedega, välisfassaadi puitlaudis, lahkamisruumi viiv siseuks. Algselt oli kabeli niśis küttekeha.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks, hiljem kasutati laborina ning narkoloogia ja alkoholiravi osakonnana. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz de Vries (1890-1938), kes projekteeris ka kõrge katusega sissesõiduvärava ameerika kauboi stiilis. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8503
name: Seewaldi suvemõisa tall, vaimuhaigla kontor Paldiski mnt. 52/11, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline kivist tallihoone on rajatud, mis on ümber kujundatud haigla kontoriks. Hoonet on korduvalt ümber- ja juurdeehitustega täiendatud. Osaliselt on säilinud juurdeehituste käigus hoonele lisatud aknaraamid koos kremoonidega, siseuksed ja ahjud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries (1890-1938). 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. Ühekorruseline kivist tallihoone on rajatud 19. sajandil. Ümber kujundatud haigla kontoriks arhitekt Axel von Howeni poolt. Pool hoonest säilis talli ja kuurina, teisele korrusele rajati inspektori korter. Korter oli puitseintega ja sinna pääses kivitrepikoja kaudu. 1913. aastal projekteerisid arhitekt Bertel Karl Liljequist (1885-1954) ja insener Anton Uesson kivitrepikoja kõrvale juugendliku lahendusega juurdeehitise. Kuuri peale ehitati rõduga korter. 1927. aastal kavandas arhitekt Franz De Vries kuuri ja talli asemele eluruumid ja teist korrust laiendati täies mahus. 1970-1980. aastatel tehti tagafassaadi keskossa juurdeehitis. Hoonet on laiendatud eri aegadel puudub tal terviklik lahendus.</span>


source: A
code: 8504
name: Seewaldi suvemõisa ait Paldiski mnt. 52/16, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline, historitsistlikus stiilis, viilkatuse ja krohvitud fassaadiga kivist aidahoone. Hoone paikneb endise mõisasüdame põhjaservas. Ebasümmeetriliselt pikenevate avade täited on algselt olnud puidust. Abihoone koosneb kolmest erineva mahuga osast. Lihtsa kujundusega fassaadid on kaetud teralise krohviga. Sinapinnast tõusevad esile heledad nurgad ja aknaavade servad. Avade paigutust on muudetud. Läänefassaadil on kolm heledate servadega kahe poolega ukseava ning üks suurem servadest toestatud kahe poolega ukseava. Aidahoone interjöörid on ümber ehitatud ja olnud kasutuses garaažina. Endine mõisa abihoone kuulub Seewaldi vaimuhaigla kompleksi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks, hiljem kasutuati laborina ning narkoloogia ja alkoholiravi osakonnana. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz de Vries (1890-1938). 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. 1990. aastatel hoone remonditi arvestamata muinsuskaitse põhimõtteid.</span>


source: A
code: 8505
name: Seewaldi vaimuhaigla katlamaja- elektrijaam Paldiski mnt. 52/13, 1903. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viilkatuse ja krohvimata fassaadiga paekivist ja tellisest elektrijaam-katlamaja koos veetorniga. Hoone paikneb kompleksi läbiva peatee servas esifassaadiga tee poole. Tootmishoone eksterjööris domineerivad paekivist ja tellisest veetorn ning korsten. Hoone põhjaosas asub masinasaal, lõunaosas paiknevad erineva suuruse ja paigutusega mahud. Väärtuslikest detailidest on säilinud sissepääsu varikatus ja veetorni keerdtrepiga trepikoja kujundus. Avatäited on olnud puidust. Ümberehituste käigus on hoonele lisatud töökoda ja garaažid. Osaliselt on need kokku varisenud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Üheaegselt valmis ka katlamaja-elektrijaam. Hoone ehitusmeistriks oli Friedrich Hübbe. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal ehitati juurde neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries (1890-1938). 1950. aastate lõpus ehitati katlamaja-elektrijaama kompleksi töökoda ja garaaž. Väiksemaid ümberehitusi teostati ka hiljem. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8506
name: Seewaldi vaimuhaigla majandushoone Paldiski mnt. 52/12, 1903. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline krohvimata fassaadidega paekivist majandushoone, mille esi-ja tagafassaadid olid ühesuguse kujundusega. Sümmeetriliste fassaadide keskmes on sissepääsu ja suure kaaraknaga keskrisaliit. Kahele poole keskrisaliiti jäävad paaris aknaavad, mille silluste ja karniiside kujunduses on kasutatud eenduvaid paedetaile. Majandushoones asusid köök, peaumaja ja teenistujate ruumid; teise korruse keskosas suured pesukuivatamispööningud ja väliskülgedel eraldi eluruumid nais- ja meessanitaridele. Hoonele lisati hiljem mitmeid juurdeehitisi. Köögi laiendamisega lisati hoonega samas stiilis 1-korruseline tiibhoone. Kagufassaadile lisatud silikaattellistest juurdeehitus on hilisem. Ümberehituste käigus on ehitatud katusekorrus ja ehitatud kinni aknaavasid. Hoone on rüüstatud ja seisab tühjana.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal ehitati juurde neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries (1890-1938). Majandushoonet ehitati ümber mitmel korral. 1925. aastal lisandus hoone katusekorrusele kaks tuba. 1957. aastal tehti juurdeehitus kagufassaadile. Väiksemaid juurdeehitusi tehti veel ka 1987. aastal. Haigla uus polikliinikuhoone on ehitatud 1970-1980. aastatel, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8507
name: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpus Paldiski mnt. 52/1, 1903. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonel on tagasihoidliku dekooriga historitsistlik fassaadikujundus ja suured õhulise raamistusega aknad, millede sisemised raamid on metallist ja väikeste ruutudega. Üheksa akna laiuse peafassaadi keskosas eendub kolme akna laiune risaliit katuse kolmnurkfrontooniga. Peasissepääs asub põhjapoolse fassaadi eenduva risaliidi keskel. Esimesel korrusel olid päevasaal rahututele, magalad, palatid, sanitaride ruumid, isolaatorid ja jälgimissaalid. Teisel korrusel olid päevasaal, magala, jälgimispalat. Keldrikorrusel asusid köögid, laod, toidu- ja pesuliftid ja aurukatlaruumid. Säilinud on kahepoolsed tiibuksed, siseaknad, võlvlaed, paekivist laiad trepid, trepikoja paeplaatpõrand ja vanad aurukütteradiaatorid. Kõik seinanurgad olid ümardatud. Majas olid auruküte, kanalisatsioon, ventilatsioon ja elekter.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz de Vries (1890-1938). 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. 1990. aastatel hoone remonditi arvestamata muinsuskaitse põhimõtteid. Meeste ravikorpus valmis arhitekt Axel von Howeni projekti järgi 1903. aastal.</span>


source: A
code: 8508
name: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpus Paldiski mnt. 52/2, 1909. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, L-kujulise põhiplaani ja kõrge punase kivikatusega heimatstiilis ravihoone. Villaliku välimuse ja mahuga hoone fassaadikujundus on juugendile omaselt asümmeetriline. Hoone toetub paekivist soklile, mille kohal on lai akendeni ulatuv punasest tellisest horisontaalvöö ning heledad krohvitud pinnad, mida katkestavad punasest tellisest vertikaalsed vööd. Räästaalustel viiludel on krohvipinnale kantud sõrestiku motiiv, mille mustrid varieeruvad. Peasissepääs on viidud seinapinnast taanduva kaare alla. Kaarekujuliselt on paigutatud ka peasissepääsu kohal paiknevad trepikotta avanevad aknad. Teised aknaavad on horisontaalse paigutusega. Aknavad on pikliku kujuga ning akende kujunduses on kasutatud eriilmelisi raamijaotusi. Hoone peauksest pääseb läbi kahe korruse ulatuvasse trepikotta. Interjööris on lisaks säilinud varjatud trellide ja tiheda raamijaotusega aknad, siseruumides juugendstiilis uksed, ukse käepidemed, kiviparkett ning seinatahveldised.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal otsustati juurde ehitada neli ravihoonet. 1909. aastaks valmisid neli ravihoonet; kaks naistele ja kaks meestele. Arhitektid olid Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944), Ernst Boustedt (1877-1931) ja Erich Jacoby (1885–1941). 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz de Vries (1890-1938). 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8509
name: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpus Paldiski mnt. 52/3, 1909. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ehitis on L-kujulise põhiplaaniga, kõrge punase kivikatusega rahulike meeshaigete ravihoone. Heimatstiilis hoone on villaliku välimusega ja mahuga. Kahekorruselise hoone fassaadikujundus on juugendile omaselt asümmeetriline. Paekivist sokli kohal paikneb akendeni ulatuv punasest kivist horisontaalne vöö. Aknad on püstise lahendusega ja kasutatud on hulgaliselt eriilmelisi raamijaotusi. Välisseina krohvitud pinda katkestavad punastest tellistes vööd. Peasissepääs on viidud taanduva kaare alla. Kaare motiivi moodustavad ka peasissepääsu kohale jäävad trepikotta avanevad teise korruse aknad. Viiludel on pseudosõrestik, mille mustrid varieeruvad. Siseruumis avaneb läbi kahe korruse ulatuv trepikoda. Säilinud on varjatud trellide ja tiheda raamijaotusega aknad, siseruumides juugendstiilis uksed, ukse käepidemed, kiviparkett, seinatahveldised.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli Vene tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1909. aastaks valmisid neli ravihoonet; kaks naistele ja kaks meestele. Arhitektid olid Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944), Ernst Boustedt (1877-1931) ja Erich Jacoby (1885–1941). 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8510
name: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpus Paldiski mnt. 52/4, 1909. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhiosas 2-korruseline, L-kujulise põhiplaani ja kõrge punase kivikatusega heimatstiilis ravihoone. Villaliku välimuse ja mahuga hoone fassaadikujundus on juugendile omaselt asümmeetriline. Hoone toetub paekivist soklile, mille kohal on lai akendeni ulatuv punasest tellisest horisontaalvöö ning heledad krohvitud pinnad, mida katkestavad punasest tellisest vertikaalsed vööd. Räästaalustel viiludel on krohvipinnale kantud sõrestiku motiiv, mille mustrid varieeruvad. Peasissepääs on viidud seinapinnast taanduva kaare alla. Kaarekujuliselt on paigutatud ka peasissepääsu kohal paiknevad trepikotta avanevad aknad. Teised aknaavad on horisontaalse paigutusega. Aknavad on pikliku kujuga ning akende kujunduses on kasutatud eriilmelisi raamijaotusi. Siseruumid olid luksuslikud. Säilinud on vestibüüli kujundus koos kaarja trepi ja läbi kahe korruse ulatuva juugendraamistuses klaasseina, puitpaneelide ning dekoratiivsete aknajaotuste ja ustega. Esimese korruse ja teise korruse fuajeedes asuvad maalinguga kaminad. Fuajeest pääses algselt hoovipoolsele terrassile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli Vene tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1909. aastaks valmisid neli ravihoonet; kaks naistele ja kaks meestele. Arhitektid olid Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944), Ernst Boustedt (1877-1931) ja Erich Jacoby (1885–1941). 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8511
name: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpus Paldiski mnt. 52/5, 1909. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paesokliga hoonel on juugendile omane liigendatud planeering. Maja on heimat stiilis kahekorruseline kõrge punase kelpkivikatusega. Fassaadidel vahelduvad punane tellis ja krohvipinnad; kuni akendeni on punasest kivist horisontaalne- ja nurkades vertikaalsed punastest tellistest vööd. Viiludel on pseudosõrestik, mis hoonetel varieerub. Säilinud on palju erikujulisi varjatud trellide ja tiheda raamijaotusega aknaid. Siseruumides juugendstiilis uksed, ukse käepidemed, kiviparkett, seinatahveldised.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli Vene tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1909. aastaks valmisid neli ravihoonet; kaks naistele ja kaks meestele. Arhitektid olid Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944), Ernst Boustedt (1877-1931) ja Erich Jacoby (1885–1941). 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. W-kujulise põhiplaaniga naiste ravikorpus valmis 1910. aastal.</span>


source: A
code: 8512
name: Seewaldi vaimuhaigla arstimaja Paldiski mnt. 52/8, 1913. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline juugendlikult liigendatud kivihoones oli esinduslik kolme magamistoaga arstikorter. Katusekorrusel ja tiivas paiknes kahe toaline kojamehe korter. Hoonel puuduvad arhitektuurimälestisele omased tunnused ja detailid, säilinud on vaid ajalooline väärtus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli Vene tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1909. aastaks valmisid neli ravihoonet; kaks naistele ja kaks meestele. Arhitektid olid Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944), Ernst Boustedt (1877-1931) ja Erich Jacoby (1885–1941). 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. Arstielamu valmis 1913.aastal soome arhitekt Bertel Karl Liljequisti (1885-1954) projekti järgi. 1982. aastal teostati kapitaalne ümberehitus Tiit Toomiste projekti järgi.</span>


source: A
code: 8513
name: Seewaldi vaimuhaigla arstimaja Paldiski mnt. 52/14, 1909. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline osaliselt väljaehitatud pööningukorusega palkmaja, mille esimesel korrusel paiknesid suur eesruum, kabinet ja saal, buduaar ja lastetuba. Eesruumi taha jäid söögituba, köök, teenijatuba. Teisel korrusel asusid magamistoad. Ümberehituste käigus ehitati välja teine korrus ja muudeti sisetrepi asukohta. Trepikoda rajati tellistest. Tänava poole rajati kivist juurdeehitis. Juurdeehitised rikuvad juugendliku alglahenduse. Säilinud on siseuksed, aknaraamid ja aknaluugid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli Vene tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1909. aastaks valmisid neli ravihoonet; kaks naistele ja kaks meestele. Arhitektid olid Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944), Ernst Boustedt (1877-1931) ja Erich Jacoby (1885–1941). 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries. 1970-1980. aastatel ehitati uus polikliinikuhoone, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre. Algselt elas arstimajas doktor Leo von Kügelgen. 1949. aastal tegutses hoones lasteaed, 1980. aastatel haigla raamatukogu. Ühekorruseline osaliselt väljaehitatud pööningukorusega palkmaja projekteeris 1910. aastal Jaques Rosenbaum. Hoonet on ehitatud ümber 1920-1930. ja 1960-1970. aastatel.</span>


source: A
code: 8514
name: Seewaldi vaimuhaigla seltskondlik maja Paldiski mnt. 52/7, 1912. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Juugendlike lisadega historitsistlik hoone on ühekorruseline kõrge ümardatud profiiliga punasest kivist kelpkatusega maja. Fassaadil on erikujulised katuseaknad ning suur kaarportaal klaasuks. Pööningule projekteeriti pesukuivatuskeskus. Hiljem rajati pööningukorrusele tööruumid, kuhu pääses külgfassaadi trepikojast. Saal koos lavaga asusid Paldiski maantee poolses osas. Tänavapoolsesse fassaadi avanes neli akent. Peasissepääsust kahele poole jäid abiruumid, garderoob ja puhvet koos köögiga. Hoone keskel oli avar vestibüül. Algselt olid interjöörid rohkelt dekoreeritud. Osaliselt on säilinud traffarettmaaling trepikoja seinal. Hoones oli Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush jooniste järgi valminud hele juugendmööbel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1912. aastal annetas parun Johann Karl Etienne Gfirard de Soucanton (1843-1910) haiglale suure summa. Parun Dellingshausen tegi ettepaneku ehitada annetatud raha eest haiglale klubi kus saab pidada jumalateenistusi ja pidulikke vastuvõtte. Esialgse puust hoone projekteeris Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944). Haigla territooriumi vasakus osas asuv seltskondlik maja valmis siiski 1912. aastal soome arhitekt Bertel Karl Liljequisti (1885-1954) projekti järgi. 1926. aastal kujundati hoone ümber naiste raviosakonnaks, mille käigus ehitati välja hoone pööningukorrus. 1953. aastal olid pööningukorrusel elamisruumid. 1960. aastatel ehitati külgfassaadile kinoseadmeteruum. 2005. aastal läbis hoone kapitaalremondi.</span>


source: A
code: 8515
name: Seewaldi vaimuhaigla ravikorpus Paldiski mnt. 52A, 1903. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 833k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruselise krohvimata fassaadidega paekivist ravihoone historitsistlikud fassaadid  on tagasihoidliku dekoori ja suurte õhulises raamistuses akendega. Üheksa akna laiuse esifassaadi keskosas eendub seinapinnast kolme akna laiune kolmnurkfrontooniga keskrisaliit. Peasissepääs asub põhjapoolse fassaadi eenduva risaliidi keskel. Tagafassaadi keskel on väljaulatuv trepikoja maht. Esimesel korrusel olid päevasaal rahututele, magalad, palatid, sanitaride ruumid, isolaatorid ja jälgimissaalid. Teisel korrusel olid päevasaal, magala, jälgimispalat. Keldrikorrusel asusid köögid, laod, toidu- ja pesuliftid ja aurukatlaruumid. Kõik seinanurgad olid ümardatud. Majas olid auruküte, kanalisatsioon, ventilatsioon ja elekter.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seewaldi haiglakompleks asub 19. sajandil arst Samuel Reinhold Winkleri (1764-1839) rajatud Seewaldi (saksakeelsest nimest Seewald ”merimets”) suvemõisa ja sellega piirnenud metsa alal. 1898. aastal kinkis paruness Marie Girard de Saucanton kinnistu Eestimaa Kubermangu Vaimuhaigete Hooldamise Seltsile. Esialgu kohaldati haigla jaoks suvemõisa puithooned. Aastatel 1901–1903 Axel von Howeni (1845-1911) koostatud planeeringuga pandi paika kogu haiglakompleksi struktuur ja ehitati juurde neli paekivihoonet; meeste ja naiste ravila, majandushoone ja masinahoone. Valvurimaja ja surnukuur rajati krundi idapoolsesse serva. Suvemõisa peahoone ehitati ümber peaarsti elamuks. Kuur, tõllakuur, jääkelder ja elamud kohandati ümber haigla tarbeks. Haigla avati 1903. aasta sügisel. Seewald oli tsaaririigi edumeelsemaid haiglaid, kus rakendati moodsa psühhiaatria uusi suundi. 1907. aastal ehitati juurde neli ravihoonet. 1913. aastal projekteeris insener Anton Uesson (1879-1942) ühekordse elamu personalile ja juurdeehituse varasemale hoonele. 1920. aastatel tegeles hoonete ümberehitamisega arhitekt Franz De Vries (1890-1938). Majandushoonet ehitati ümber mitmel korral. 1925. aastal lisandus hoone katusekorrusele kaks tuba. 1957. aastal tehti juurdeehitus kagufassaadile. Väiksemaid juurdeehitusi tehti veel ka 1987. aastal. Haigla uus polikliinikuhoone on ehitatud 1970-1980. aastatel, arhitekt oli Tiit Toomiste (1943), ümberehitusprojekte teostas E.Põldre.</span>


source: A
code: 8516
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 12, 1915. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 706k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei koosneb neljast positsioonist ja ühest komandopunktist, mis asetsevad ühel joonel umbes 50 m kaugusel. Positsioonid on massiivsed betoonrajatised meeskonnavarjendite ja kahurialustega. Seinad on valatud graniitkivitükkidega täitematerjalist. Varjendis on mitu ruumi, aknaavad. Kõik on suhteliselt tervelt säilinud. Komandopunkt on rajatud pinnasesüvendisse, kõik neli fassaadi on avatud. Katusel paikneb betoonist vaateplatvorm, selles on kolm nišši vaatlus- ja sihtimisseadmete jaoks. Trepp on hävinud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Koplis. Rannakaitsepatarei asub Paljassaare lääneneeme loodetipust umbes 100 m kaugusel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei on ehitatud seoses Peeter Suure Merekindluse rajamisega 1915. aastal, samal ajal Miiduranna patareiga.</span>


source: A
code: 8517
name: Valge torni varemed, 1821-1824
type: ehitismälestis
alt_id: 707k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kunagise mitmekorruselise suurtükitorniga. Praeguseks on vaadeldavad vaid müüritise osad, suures osas on torn hävinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1824. aastal ehitati Väike-Paljassaare tipu lähistele Valge torn, mis hävis Krimmi sõja ajal.</span>


source: A
code: 8518
name: Elamu fassaad ja historitsistlikud interjöörid Pikk t. 16/ Pühavaimu t. 1, 1876. a.
type: Elamu
alt_id: 845k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline neorenessanss stiilis kivimaja, ehitatud ümber algselt keskaegsest kolmnurkviiluga elamust. Uue hoone projekteeris arhitekt N. Thamm sen 1876.aastal. Pika ja Pühavaimu tänavate nurgal asuv hoone esinduskülg on sümmeetriline  otsafassaad volüütraamistuses segmentfrontooni ja korrusekõrguse ärkliga. Külgfassaade ilmestavad vuugitud liseenid ja dekoratiivkonsoolidel rõdud. Esimesel korrusel kohvikuruumides taastatud vitraažiga lagi, puitpaneelid seintel, peeglid ja müügiletid. Ülemistel korrusel säilinud historitsistlikud interjöörid uste, parkettide ja stukk-dekooriga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Pikk 16 kinnistu koosneb vähemalt kahest ajaloolisest krundist, kus keskajal asus mitu hoonet. 1412 võttis nurgakinnistu omanik, jõukas kaupmees ja bürgermeister Gert Witte endale kohustuse tänavaristmikule ulatunud osa lammutama. Säilitatud osale ehitati ette uus fassaad, mille petikutega liigendatud fassaad on loetav ka Inseneride Komando tänavafassaadide ülesjoonistustel 1825. aastast. Hoone allesjäänud osa kasutati valdavalt aidana, kuid seal asusid ka erinevad poed. 18. saj lõpuks on endine ait ehitatud ümber elamuks, seejuures tegutsemist jätkavad ka poed. 1875. aastal ostis nii selle kui naaberkinnistu kondiiter Georg Johan Stude, kes lasi 1876. aastal arhitekt n.Thamm seeniori projekti järgi ehitada liidetud kinnistule suure historitsistlikus stiilis hoone. Lisaks fassaadile on säilinud ka historitsistlik interjöör I korrusel, kus kuni nõukogude perioodini tegutses kuulus Stude kohvik. Kohvikukultuuri kannab edasi kohvik Maiasmokk.</span>


source: A
code: 8519
name: Tallinna Kanuti gildi hoone, 1863. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 816k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Nüüdne tuudorstiilis krohvitud fassaadiga sümmeetriline hoone on oma praeguse ilme saanud N. Jegorovi ja F. Kordesi 1863. a. koostatud  projekti järgi. Pika tänava poolsel küljel on hoone 3- ja Pühavaimu tänava pool 4-korruseline. Hoone müürid on laotud 1864. a. ümberehituse käigus punasest tellisest vaheldumisi tahutud paekiviga. Pika tänava poolne sokkel on tahutud paekivist. Fassaadid on kujutatud rikkalike raskepäraste karniisidega, millega Pika tänava fassaadil liituvad minitornid ja skulptuurid ning Pühavaimu tänavale avaneval fassaadil ka kaks etikukivi pead. Skulptuurid esifassaadil kujutavad gildi kaitsepühakut P. Kanutit ja usupuhastajat Martin Lutherit. Ümberehitamise käigus peasissepääsu ees seisnud etikukivide ülaotsi kaunistanud raidkivist Tallinna suur ja väike vapp paigutati Pühavaimu tänava poolse tagafassaadile. Hoone keskosas säilitati suure pidusaali algne asukoht ja läbi 2-korruse ulatuv maht. Suur saal kolme kõrge aknaga mõlemal pool saali otsaseinas loob hästivalgustatud ja esindusliku mulje. Saali algne sisekujundus ei ole säilinud. 1933 a. ümberehituse käigus vaesustunud interjööridest on säilinud vaid üksikuid katkeid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kanuti gildi maja paikneb trapetsiaalse konfiguratsiooniga krundil Pika ja Pühavaimu tänava vahelises kvartalis. Hoone võtab oma alla kogu krundi, vaba õueala ei ole</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esialgset hoonet mainitakse vaadeldaval krundil asuvana esmakordselt juba 1326. aastal. Tollal moodustas praeguse hoone Pika tn. 18 külgnev osa gildhoone. 1406. aastal laiendati gildhoonet põhjapoolse naabermaja võrra ja nii oli Pika tänava ääres kõrvuti kakas viilmaja. Ostetud hoonesse ehitati gildide saal. 1860. aastal osteti kolmandaks hooneks jällegi põhjapoolne naabermaja. Sellisena seisis tookordsel lõpliku suuruse omandanud krundil pikemat aega kolm keskaegsele Tallinnale tüüpilist kõrge teravnurkse viiluga maja. Säilinud on neist mitmeid ülesmõõtmisjoonised.  Kolm viilu püsis kuni 1864. aastani, nimetatud aastal ehitati hoone ümber arhitekt F. Kordese projekti järgi historitsistlikus nn. tuudorstiilis hooneks, mille fassaad siiani säilitab kolmeosalise vertikaalse jaotuse. Põhiplaanile üldgabariit jäi endiseks. 1933. a. arhitekt E. Kuusiku korrastustööde projekt hõlmas eelkõige tulekahju järgset hoone interjööride taastamist. 2000. a. teostatud värvisondaažide käigus olid avastatud mitmed II korruse trafarettmaalingud. Põhjalikud remont-restaureerimistööd viidi läbi 2002. a. Osalise krohvi eemaldamise tõttu Pika tn. fassaadilt kolme keskaegse hoone detaile ei ilmnenud. Eemaldati varasematel aastatel tsementkrohviga tehtud parandused, taastati kunstkivi.  Restaureerimistööde käigus otsustati vapi kujutisega etikukivid Pühavaimu tn. fassaadilt Pika tänava fassaadile tagasi paigutada, kuid see osutus võimatuks. Fassaadide värvimisel toonid korrigeeriti 19. saj. koloreeritud auaadressi järgi. Sama pildi järgi vormistati Pika tänava fassaadi ümarniššid: Püha Kanuti kuju alla maaliti Tallinna väike vapp ja Martin Lutheri skulptuuri alla Tallinna suure vapi kujutis.

Hoone funktsioon
Alates 14. saj. hoonet kasutas käsitööliste Püha Kanuti Gild. 19. saj. III korrusele paigutati Provintsiaalmuuseumi kogud. Peale Gildi sulgemist kasutas hoonet Tallinna Tehnikum kuni 1933. aastani. Alates 1933 keldriruumides tegutses restoran ja klubi. Seejärel oli hoones tulekahju. Okupatsiooni ajal oli hoone okupatsiooniarmee kasutuses. 70-ndatel hoonet kasutasid sõjaväe ametkonnad ja Tallinna Telefonivõrk. Edaspidiseks loomulikuks ja arhitektuurile jõukohaseks kasutamisviisiks saab olla vaid kultuurifunktsioon (konverentsid, näitused, muuseumiruumid). Tallinna Linnavolikogu otsusega ruumid anti üürile  Eesti Kunstiakadeemiale tähtajaga 15 aastat (2004-2019)</span>


source: A
code: 8520
name: Elamu Pikk 30, 15.-19. saj.
type: Elamu
alt_id: 36k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonetekogum koosneb neljast väikese sisehoovi ümber paiknevast majast, mis tänaseks omavahel ühendatud. Hoonetel on üks keskne trepikoda peahoone ja tänavapoolse vahehoone vahel. Hooned on põhimahus kolmekorruselised, keldritega. Tagumises suuremas hoovis on veel garaažid ja peahoonega liituv ühekordne maja. Krunti iseloomustab võrdlemisi suur langus ida suunas.
1985 ja 1999.aastal toimunud uurimistööde käigus avastati fassaadidel hulganisti väärtuslikke arhitektuurseid detaile, mis on nüüd eksponeeritud. Peahoone fassaad on laotud keskajale  erandlikult töödeldud paekivist, osaliselt säilinud on peaportaal. Hoonetel on paekivist akenderaamistusi, raidpiitadega kaubaluugi avad, müüriankrud ja palju keskaegsete hoonete detailide fragmente. Interjöörides on säilinud raidkividetaile, mantelkorstna osi, maalitud detaile, talalagesid, seinanišše ja müüritreppe.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimesed teated kinnistust pärinevad 15.sajandist, aastal 1466 on kinnistul elamu ja kiviait. Tõenäoliselt oli kahe hoone vahel juba 16.sajandil veel üks hoone, milles võis olla pood. 18.sajandi teisel pool on tõenäoliselt ehitatud hoovipoolne hoone ning tehtud ümberehitusi peahoones ja tänavapoolses vahehoones, millest annavad tunnistust barokse kujundusega interjöörimaalingud. 1825.aasta tänava joonisel on parempoolne peahoone viilkatusega kahe laokorrusega elamu, vasakpoolne viiluga kolmekorruseline ait ning vahehoone tänapäevasel kujul. Peahoone lihtne klassitsistlik fassaad pärineb 1834.aasta ümberehitusest, 1931.aastal tehti I korrusele poele uks ja vitriinaken. 19.sajandil on peahoone laokorrused, samuti terve aidahoone ja hoovipoolne hoone ümber ehitatud elamuteks. Nelinurkses keskhoovis rajati puitgalerii sajandivahetusel. Viimased ulatuslikud restaureerimistööd toimusid hoonetes 1999 – 2000.aastatel, kui ruumid kohandati korteriteks. Esimesel korrusel on äripinnad, keldris restoran.</span>


source: A
code: 8521
name: Maarjamäe suvemõisa loss, 1874. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Endise suhkruvabriku varemetele rajati 19. sajandi II pooles historitsistlik paekivist suvemõisa loss. Lossi ees asub uhke endisesse mereranda viinud trepistik-terrass, krundi peaväravat kaunistasid vasksed kotkad. Hoone põhjakülje läänenurka on paigutatud pseudogooti vormidega paekivist neljakorruseline torn. Torni kujundavad hambulised laskeavad ja teised neogooti detailid. Torni lääneküljel asub raidkiviportaal. Hoone põhimahus esifassaadi ilmestab astmeline viil, fassaade ilmestavad erinevad krohvitud seinapinnad koos ehisdetailidega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna linnalähedaste suvemõisate algeid on nähtud juba keskajal väljaspool linnamüüri. 17. sajandil, uute muldkindlustuste ja vallikraavide rajamisega, anti rekvireeritud kruntide asemele kahjutasuks linnasarase maa-alasid muuhulgas Lasnamäe all. Linnast väljuvate maanteede äärde tekkinud suvemõisad moodustasid suurte mõisatega võrreldes vaid miniatuurseid ansambleid, nagu kajastub nende nimetusteski – mõisake (Höfchen). Tegemist ei olnud põllumajandusega tegelevate majanditega, vaid ainult suve veetmiseks mõeldud mõisakeskustega, kergete puitehitistega iluaia veekogude ja kalatiikidega. Toona nimetati mõisaid omaniku perekonnanime järgi. 
Põhjasõja päevil, 18. sajandi algupoolel, linna piiramisel vene vägede poolt, põletati eeslinnas asekuberneri Dietrich Fr. Patkuli korraldusel hulk maju. Suvemõisate areng katkes. Oma osa selles oli ka Peeter I ukaasil, mis keelas kogu Vene riigis (v.a. Peterburis) kivimajade ehitamise. Alles 18. sajandi keskel hakati suvemõisu taastama. Ilmselt tsaari eeskujul, kes laskis rajada Kadrioru lossi ja pargiansambli, järgnesid ka kohapealsed võimukandjad ning jõukamad linnakodanikud ja hakkasid endale ehitama suuremaid ja stiilsemaid suvemõisu uhkete parkidega.
17./18. sajandi vahetusel võis Tallinna lähistel loetleda üle 40 suvemõisa. Iga vähegi looduslikult huvitavam motiiv, nõlvak, allikas, jõekallas jms kujunes suvemõisa koha valikul teatavaks ajendiks. 18. sajandi lõpuperioodil kujunes tavaliseks perekonna- või eesnimega liidetud maastikule vihjavad nimelisandid nagu – mägi, -org, - rahu (-berg, -tal, -ruh). Küllap siingi oli eeskujuks Kadriorg (Jekaterinenthal- Catharienenthal). Eriti suur mood oli nimetada oma naise nimedest tuletatud nimed – „Catharienenthal“, „Louisenthal“, „Marienthal“,  „Charlottenthal“ jne.
Peale peahoone – härrastemaja, kus asus kindlasti suur saal kaminaga – oli suvemõisaansamblis veel õu talli ja tõllakuuriga ning majahoidja elamuga, samuti väike õu elamuga ja kõrvalhoonetega aednikule.
19. sajandil rajati mitmetesse suvemõisatesse tööstusettevõtteid (Charlottenthal, Löwenruh, Clementinenthal, Strietberg (Maarjamägi)). 
Strietberg – suhkruvabriku periood
Maarjamäe (Marienberg) suvemõisa, varasema nimega Streitberg (ka Strietberg, Striekberg), asutamise juured ulatuvad samuti 17. sajandi lõppaastaisse, mil Tallinna raad loovutas raehärra, Mustpeade vennaskonna liikmele Christian von Geldern´ile seal suure maa-ala. Geldern rajas oma krundile väikese „Streitbergi“ (s.o. Riiumägi, Lahingumägi) nime kandva suvamõisa. Kohanimi on ilmselt seoses Liivi sõja ajal 1558. a toimunud kokkupõrkega Mustpeade väesalkade ja vene sõjaväe vahel. 
1689. a linnaplaanil on esimest korda kantud käsitletavale alale kaks maja. 18. sajandil vahetas kinnistu mitu korda omanikku. 
18. sajandi algul Põhjasõja käigus ühendati Eesti tugevneva Vene riigiga. Sisetollide ja kohalike tollide kaotamisega 1782. a liideti Eesti- ja Liivimaa kubermangud Venemaa sisekubermangudega üheks tollialaks. 
19. sajandi algul haaras Euroopat sõjaleek, mis lõi soodsad tingimused omamaa tööstuse tekkele. Suhkru kui igapäevase tarbekauba puudus andis teravalt tunda. 1811. a lubati neil , kes asutavad suhkruvabriku, iga puuda suhkru kohta põletada pang piiritust ja see vabalt müüa. Samuti tollita välja vedada põletatud viina, piiritust, likööri, kui need on valmistatud peedisuhkru jääkidest ja on kvaliteetsed. Vastukajad ei lasknud kaua oodata. Juba oktoobris teatasid I gildi kaupmehed D. Rodde  ja John Gottlieb Clementz soovist asutada suhkruvabrik. Clementz ostis Maarjamäe krundi 1811. a augustis, ehitas sinna vabriku peahoone ühes tarvilikkude ladude ja kontoriruumidega. Ehkki plaanimaterjali leida ei õnnestunud, on säilinud kirjeldused J. G. Clementzi valduse ja hoonete kohta 1823.a . Loetelus on hiljem hävinud/lammutatud hooned – vabriku peahoone (hilisema lossi peahoone ehitati ilmselt vabriku peahoone müüre ära kasutades peahoone asukohale), ühekorruselised kivist ait ja ait, kaks ühekorruselist elumaja tehase meistritele, puust ühekorruseline elumaja, basseini piirdeaed ja kiviplaatidest äravoolukanalid, plaatkividest piirdeaed kivisöe hoidmiseks, kaks suurt kuuri, kaks lahtist kuuri, tugev kuur tehase savi hoidmiseks, tugev lubjaahi, kivist kahekorruseline elumaja ja 1816. a ehitatud kivist kahekorruseline elumaja, kivist ühekorruseline majapidamishoone, kivist ühekorruseline sepikoda. Suhkruvabrik ühes kõrvalhoonetega võttis oma alla terve suure krundi. 
Tänaseni on suhkruvabriku aegadest säilinud osaliselt kivimüüritisest piirdeaed ning järgmised hooned (vt osa C Joonised, koopia 1910.a maa-ala plaanist ja sellele S. Lindmaa-Pihlaku poolt kantud suhkruvabriku hoonetest): ühekorruseline kivist elumaja peameistrile, kivist kahekorruseline ehitis, kivist hobusetall, kivist ühekorruseline majapidamishoone, võlvitud jääkelder.
Kõiki eelpool loetletud hooneid piiras kiviplaatidest laotud aed pikkusega 253 sülda (540,42m), kõrgusega 2 sülda (4,28m), paksusega 2 jalga (0,60m). 
Võrreldes eelpool nimetatud hoonete kirjeldusi olemasolevatega, võib täheldada, et enamus tänaseni säilinud hoonetest olid tookord juba olemas. Hävinud on puitehitised, paar kivist elumaja ja vesivarustuse süsteem. Oletust kinnitab ka säilinud hoonete fassaadilahendus. 19. sajandi I poolel – klassitsistliku arhitektuuri võiduperioodil – tegeleti agaralt tüüpfassaadide väljatöötamisega. Erinevate funktsioonidega hooned (tallid, aidad, elumajad jne) võtsid sageli sarnase arhitektuurse ilme ja suruti ühenäolisteks. Kivist kõrvalhoonete ehitamisel kasutati sageli tüüpfassaadi nr 69, mille fassaadi kujunduses aknad ja uksed olid paigutatud arkaadidenišši. Sama motiivi on kasutatud ka Maarjamäe tänavaäärsetel majadel. Kõik nimetatud hooned (v.a. peahoone) on lakoonilise sileda fassaadipinnaga, lihtsa karniisiga.
Esimese toodangu andis suhkruvabrik mais 1812. Ehkki peedisuhkru valmistamise mõte sai alguse kontinentaalblokaadist, kaotas vabriku käikulaskmise ajaks blokaad oma mõju ja jõu. Nii oletatakse, et küllap ei valmistatutki Maarjamäel peedisuhkrut, vaid ainult töödeldi ümber ehk rafineeriti mere kaudu sisseveetud pilliroosuhkrut. Toorsuhkur toodi tõenäoliselt Brasiiliast, Saksamaalt ja Inglismaalt.
1822. a tollistatuudiga määrati Tallinna sadam teise järgu sadamaks ja piirati oluliselt sisseveoõigusi. Neis tingimustes polnud Clementzi ettevõte enam suuteline konkureerima Peterburi ja Moskva turul. 1832. a müüs ta ettevõtte Peterburi I gildi kaupmehele Prokofius Ivanovits Ponomarevile. 1840. a ei ole suhkruvabrikut enam Tallinna vabrikute nimistus.
Strietbergil (tol ajal rahva seas ka Suhkrumäeks nimetatud) üüriti ruume suvitajatele. Maarjamäelt avanevale imeilusale vaatele pühendasid paljud vene kirjanikud luuletusi ja märkisid selle ära oma reisikirjades. Mõningatel andmetel asus 1820. aastatel Strietbergil vene kirjaniku ja ajaloolase Nikolai Karamzini salong, mida külastasid tuntud loomeinimesed. On arvatud, et salongis loeti esmakordselt ette Aleksander Puškini „Boriss Godunovi“ käsikiri.
1861. a asutas Chr. Rotermann endise suhkruvabriku hoonetesse tärklise- ja piiritusevabriku koos auruveskiga. Tehasehoone hävis 1869. a tulekahjus.
 Marienberg – suvemõisa periood
1873. a ostis Strietbergi koos seal asuvate hoonetega krahv Anatoli Vladimirovitš Orlov-Davõdov. Kohe peale maa-ala ostmist ilmus „Reval Zeitungis“ kuulutus ruumide suveks üürileandmisest. Kohta nimetatakse siin juba, ilmselt abikaasa Maria auks, „Marienbergiks“, sulgudes märkus: „früher Strietberg“. 
Krahv Orlov lasi ehitada peahoone. Viimane ehitati endise tehasehoone asukohale, ilmselt kasutades vanu müüre. Krundi peavärav kaunistati vasksete kotkastega, randa pääsemiseks ehitati ilmastikukindlatest rootsi tellistest kaunis trepistik-terrass, mis ulatus mereni. Praegune Pirita tee viidi mereranna kaudu läbi 1926.- 1928. aastatel, lõigates ära lossi ja trepistiku ühendus mererannaga.
Peahoone projekti autoriks oli Peterburi arhitekt professor Robert Andrejevitš Gödecke (Gödicke), ehitustööde teostajaks on märgitud kohalik arhitekt N. Tamm (Thamm?). Peahoone tuulelipp kannab aastanumbrit „1874“, mida võib tõenäoliselt lugeda hoone ehitusajaks. Toonase moe kohaselt on ka Maarjamäe loss ehitatud keskaegsete stiilide matkimise vaimus. Oskuslikult on hoone põhjakülje läänenurka püstitatud massiivsel pseudogooti (hilis-) vormidega 4-korruselisel tornil kasutatud kohalikku paekivi. Aknad, nagu kõik muud detailidki, on eklektilised ja imiteerivad hilisgootikat. Legendi kohaselt on lossi ehitamisel kasutatud Pirita kloostri tahutud kive – kasutati ju kloostri kivivaremeid sajandeid kivimurruna. Samas oli Maarjamäe kõrval linna kivimurd, kust oli ehitusmaterjali hankimine hoopis käepärasem. 
Maarjamäe territooriumil oli hästi hooldatud inglise stiilis park, mille korrashoiu eest oli krahv palganud hoolitsema kärneri koos kahe abilisega. Peale nende elas Marienbergis aastaringselt ka valitseja, kelle elumaja vundament oli veel 1976. aastal territooriumi keskel säilinud.
A. A. Orlov-Davõdovi (esimese krahvi poja) ajal ei üüritud ruume enam suvitajatele, vaid krahv sõitis igal kevadel oma teenijaskonnaga Marienbergi. Teenijad elasid tänavaäärsetes majades. 
Koht oli tollal Peterburi kõrgema seltskonna poolt hinnatud suvituskoht. Seal käisid mitmed „kõrged“ külalised, nende hulgas ka tsaariema Marja Fjodorovna. Külalistetoad asusid lossi põhja-idatiivas.
20.ndatel aastatel, kui krahv ise viibib Prantsusmaal, oli loss Hollandi konsuli käsutuses. 30.ndatel üüris Maarjamäe suvemõisa kodanik Johannes Valdt, kes asutas lossi ruumidesse I järgu hotell-restorani, mis kandis kõlavat nime „Riviera Palais“, mis oli avatud ööpäev läbi ja seda külastasid linna „rahamehed“. 
Restorani perioodil suuri ümberehitusi ei tehtud, küll aga olevat hooletusse jäetud park. Tänavaäärsetesse majadesse said endale elukorterid restorani teenindav personal, lossi tornis elasid baaritüdrukud, lossi II korruse merepoolses küljes, endistes krahvinna- ja lastetubades elas restoranipidaja J. Valdti pere.
 Lennukool ja nõukogude aeg – sõjaväeline ja ühisköögiga korterite periood
18. jaanuaril 1937. a ostis Eesti vabariik Marienbergi suvemõisa ja asutas sinna Lennukooli, mis alustas õppetööd 1. novembril 1937. a. Lennukool kui sõjaväeline asutus muutis tunduvalt koha ilmet, hooned said uued funktsioonid. Lennukoolina kasutusele võetud peahoonesse paigutati auditooriumid, raamatukogu, köök ja abiruumid, söögisaal, võimla (endine kaminasaal) ja pesuruum, lugemistuba ja aspirantide eluruumid, viimaste isiklike esemete hoiuruumid ja arhiiv, õppekomisjoni kantselei, raadiojaam, meteoroloogiajaam. Ümberehituste käigus lammutati lossi esiküljel asunud veranda ja rõdu ning muudeti oluliselt fassaadide ilmet.
Ait-köök kohandati ümber praktika klassideks. Mõni eluhoone lammutati, mõni jäi eluhoone funktsiooni, ühte majutati staap ja meeskond. Tall leidis kasutust garaaži ja klassiruumidena, kuur võeti kasutusele tallina. Aiamaja-ateljee kohandati tennisemajaks, selle juurde rajati võrk- ja korvpalli ning tenniseväljakud.
Kogu territoorium sai uue sümmeetrilise, sirgete kõnniteedega regulaarpargi ilme (vt osa C Joonised, koopia Lennukooli ümbruse korrastamise kavandist 1937.a). 
Koht ise muutus suletud sõjaväelinnakeseks. 
30.ndatel lõpul moodi läinud nimedele eestipärase kuju andmine tõi ka „Marienbergi“ asemele tänapäevasema „Maarjamäe“. 
Mõnekümne 20. sajandi tormise aasta jooksul käisid siit läbi erinevate riikide armeede väeosad, osa hooneid kasutati sõja ajal vanglana (tall). Maarjamägi muutus korrastamata pargiga, lohakile jäetud hoonetega ja näotute parasiitmajadega maa-alaks. Nõukogude armee hakkas suvesaali kasutama klubina, kus peeti tantsuõhtuid ja näidati kino. Lossi ja mõningatesse kõrvalhoonetesse jäid ka pärast sõjaväe lahkumist elama sõjaväelaste, enamasti ohvitseride pered. Seetõttu ehitati lossi sisemus ümber ühisköökidega väikesteks korteriteks. 1950. a tehti pärast väeosa lahkumist suvesaalist suhkruladu. Laoruumina kasutas suvesaali ka lossi alumisel korrusel tegutsenud toidupood.
Kogu ala kasvas võssa ning jäi rääma. Vaid ühe hiilgehetkena võib mainida, et 1980. aastate alguses filmiti lossi juures stseene vene kultusfilmist „Baskerville`ide koer”.
 Ajaloomuuseum Maarjamäel
Eesti NSV Ministrite Nõukogu 29. aprilli 1975. a määrusega nr 191 anti Maarjamäe suvemõisa hooned ENSV Riikliku Ajaloomuuseumile. Plaanis oli territoorium korrastada ja peahoones avada filiaalina Revolutsioonivõitude, Lahingukuulsuse ja Rahvaste Sõpruse Muuseum. Vahetult avamise eel muudeti see siiski Eesti NSV Ajaloo- ja Revolutsioonimuuseumiks. Koos kõrvalasuva Maarjamäe memoriaalkompleksiga pidi muuseum lülituma kavandatavasse Rahvaste Sõpruse parki, mis plaanide kohaselt ulatunuks lauluväljakust Maarjamäe memoriaalini. 
Muuseumi filiaali avamiseks tehtud ettevalmistustööde käigus koostati ajalooline õiend, inventeeriti olemasolevad ehitised, amortiseerunud ehitised lammutati (vt osa C Joonised, koopia Pirita tee 56-76 Maarjamäe kapitaalremondi tehnilisest tööprojektist, 1978. a), koostati projektid säilitatavate hoonete restaureerimiseks ja ümberehituseks. Maarjamäe suvemõisa taastamisprojekti autorid on arhitekt Jüri Renter ja kunstiajaloolane Silvi Pihlak- Lindmaa. Sise- ja ekspositsioonikujunduse tegid kunstikombinaadi „Ars“ kunstnikud Helle Gans ja Malle Sasi. 
Kuna hooned said hoopis uued funktsioonid, peeti restaureerimise kontseptsioonis iseenesestmõistetavalt tähtsamaks välisarhitektuuri säilitamist kui algsete siseplaneeringute täpset taastamist. Ettepaneku kohaselt säilitati kõik territooriumi kivihooned (peahoone koos kõrvalasunud ait-köögiga, jääkelder, loodefrondi 1-2 korruseline hoonestus, tall). 
Lossi peahoonet laiendati juurdeehitusega klindi poole. Sinna rajati kinosaal ja mõned täiendavad näituseruumid. Endise suvesaali seintele telliti Evald Okase maalitu pannoo „Rahvaste sõprus“ (tempera, 1987) rahvaste sõpruse ja sotsialismi saavutuste teemadel. 
Pingeid tekitas kõrvale rajatav Sõpruse park oma suurejooneliste geomeetriliste ja suurlinlike pargikujundusvõtetega. Mistõttu vaieldi nii selle üle, kas palkidest aiamajakese võiks tõsta muuseumi territooriumile ringi ja kas tall tuleks lammutada või mitte, et viimane ei segaks suurejoonelist Sõpruse pargi ideed ja vaateid pargile. 
Suvemõisa esimene järk taastati Poola firma PKZ Wroclavi osakonna restaureerijate poolt aastatel 1983-87. Esimene püsinäitus avati 1987. aastal.
Tänasel päeval asub Maarjamäel Eesti Ajaloomuuseumi filiaal. Kõrvalhooned on kasutusel  administratsiooni ja teadurite ruumidena ning hoidlatena.</span>


source: A
code: 8522
name: Maarjamäe suvemõisa jääkelder, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maarjamäe suvemõisa juures 19. sajandil (arvatavalt suhkruvabriku rajamise ajal) ehitatud paekivivõlviga suur jääkelder. Jääkeldri esiseina keskel asub suur tiibustega värav. Rajatis on pealt mullaga kaetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Jääkelder on ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 8523
name: Maarjamäe suvemõisa köök, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Krahv A. V. Orlov-Davõdovi suvemõisa köögihoone on ühekorruseline mansardkorrusega ristkülikukujulise põhiplaaniga kivihoone. Poolkelpkatusega tagasihoidliku fassaadiga ehitis on ühendatud kinnise galeriiga suvemõisa peahoonega. Köögihoonel on ümarsammastega lahtine galerii. Koos suvemõisa peahoonega rekonstrueeriti köögihoone 1980-ndatel aastatel Eesti Ajaloomuuseumi tarbeks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1870-ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8524
name: Maarjamäe suvemõisa ait, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt ühekordne pööninguruumidega kivist ait-köök, mille seinad paekivist, seest-väljast krohvitud. Põrandad osaliselt puust, osalt paeplaatidest. Laed puust. Aidahoone teine korrus on hilisem juurdeehitus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vaadeldav ait kuulub Maarjamäe suvemõisa ehitusansamblisse, mis on rajatud 1820. aastatel. Hoone põhjaküljel paiknes puidust lisamaht, mida pole säilinud.</span>


source: A
code: 8525
name: Maarjamäe suhkruvabriku meistrite elamu (I), 19. saj.
type: Elamu
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>19. sajandil ehitatud kahekorruseline poolkelpkatusega klassitsistliku fassaadiga hoone. Aknad fassaadil on ebasümmetriliselt grupeeritud. Hoone dekoor - karniisid ja sissepääsude varikatused - on tagasihoidlik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suhkruvabriku meistrite elamu on ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 8526
name: Maarjamäe suhkruvabriku meistrite elamu (II), 19. saj.
type: Elamu
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ehitis on ühekorruseline kesksissepääsuga piklik kivihoone kõrge poolkelpkatusega. Ühe nurgaga on hoone liidetud 2-korruselise naaberhoonega. Hoone fassaadid on lahendatud klassitsistlikus laadis. Ehitise täpne ehitusaasta ei ole teada, valminud on hoone 19. sajandil suhkruvabriku rajamise ajal.
1980-ndatel aastatel kohandati hoone Eesti ajaloomuuseumi tarbeks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suhkruvabriku meistrite elamu on ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 8527
name: Maarjamäe suhkruvabriku meistrite elamu (III), 19. saj.
type: Elamu
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>19. sajandil ehitatud suhkruvabriku majapidamishoone on kõrge poolkelpkatusega piklik ühekorruseline kiviehitis. 
Aknaavadel on kaarsillused, kellerdamata hoone keskel ja külgedes on ukseavad. Tagasihoidlikud fassaadid on praktiliselt ilma dekoorita. 1980-ndatel kaohandati hoone Eesti Ajaloomuuseumi tarbeks. Hoone kõrval asub üks suvemõisa aia jalgväravatest.</span>


source: A
code: 8528
name: Maarjamäe suhkruvabriku meistrite elamu (IV), 19. saj.
type: Elamu
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ehitis on piklik ühekorruseline poolkeldri ja kõrge poolkelpkatusega 19. sajandil ehitatud kivihoone. 
Sümmeetriline keskfrontooniga klassitsistlik fassaad on tagasihoidliku dekooriga: karniisid, sissepääsu tamburiga frontoon, poolkeldrikorruse reljeefsed aknakaunistused (hiljem maharaiutud, säilisid ainult seinasondaažides). 
Hoone on korduvalt ümberehitatud, kuid võlvitud poolkeldrikorruse ruumid on säilinud hoone ehitamise ajast.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suhkruvabriku meistrite elamu on ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 8529
name: Maarjamäe suvemõisa tall, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 23k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on paekivist poolkelpkatusega hobusetalliks ehitatud hoonega. Ehitise pikkus on 39 meetrit, laius 16 meetrit ja kõrgus 4,9 meetrit. Restaureeritud tallihoone on põhimahult ja -ilmelt algupärane. Rajamisaegseid detaile ning terviklikke algupäraseid konstruktsioone säilinud siiski ei ole. 2017. aasta seisuga kuulub hoone Ajaloomuuseumi muuseumimajade koosseisu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vaadeldav tallihoone kuulub Maarjamäe suvemõisa ehitusansamblisse, mis on ehitatud 1821. aastal. Kunagise suhkruvabriku omandusse kuulunud hoones olid lennukooli ajal õppeklassid ja garaaž. Sõjaajal täitis ehitis vangla otstarvet. Tallihoone katusekonstruktsioonid muutusid peale 1990. aastaid avariiliseks, mis põhjustas ühe ruumi vahelae kokkuvarisemise. 2010. aastatel nüüdne Ajaloomuuseumi hoone restaureeriti.</span>


source: A
code: 8530
name: Elamu Pärnu mnt. 20, 1938. a.
type: Elamu
alt_id: 736
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on viiekorruselise ja seitsmeteljelise elamu- ja ärihoonega. Hoone esimesel korrusel on äripinnad, teistel korrustel kontori- ja elupinnad. Hoone on kaetud halli terrasiitkrohviga esifassaadil, hooviosas krohvitud heledaks. Fassaadi vasakus nurgas on sissekäik, paremas – dekoratiivse sepisvõrega kangialune. Hoone on ühendatud krundi sügavuses paikneva sama kõrge tootmishoonega (endine Raul Roman Tavasti Väärtmetallasjade ja märkide tehas). Esimese korruse äripindade ja teise korruse akende vahel on eenduv varikatus, hoone keskosas ilmestavad fassaadi kuus profileeritud pilastrit ja portikus. Fassaadil on veel üheksa kolmekaupa paigutatud medaljoni, millest neli on kaunistatud. Need on skulptor E. Jegovorovi poolt tehtud sümboliseerivad metallehistööd. Keskmisel medaljonil on Tavasti Monogramm. Hoone akende jaotus on lihtne, neljase raamjaotusega, akna ülaosas kaks kitsamat õhutusakent. Hoonel on madal, plekk-kattega katus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinnas, Pärnu mnt 20.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärnu maantee 20 projekteeris arhitekt Karl Burman 1936. aastal, valmis sai 1938. Samal ajal valmisid ka mitmed teised Pärnu maantee äärsed elu- ja ärihooned. Majavalduse valdaja oli Tallinna Juveelitehas. Aastatel 1944-1968 elas selles majas ooperilaulja Martin Tarras. Tema auks paigaldati 28. märts 1972 ka mälestustahvel. Hoone teine mälestustahvel paigaldati 07.07.1981 kunstnikule Artur Koidule, kes elas seal majas aastail 1941-1964.</span>


source: A
code: 8531
name: Elamu Pärnu mnt. 23, 1934. a.
type: Elamu
alt_id: 735
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on neljakorruseline poolkeldri- ja ärklikorrusega paekivist vundamendiga tellisehitis. Majas oli algselt 11 korterit. Tellised on kaetud terrassiitkrohviga. Fassaadil on mälestustahvel luuletajale, kirjanikule, tõlkijale ja poliitikule Johannes Semperile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aastatel 1934-44 elasid hoones soome-eesti kirjanik Aino Kallas (1878-1956) ja diplomaat ning folklorist Oskar Kallas (1868-1946). Hoones on elanud veel kirjanikud Johannes Semper (1892-1970), Paul Viiding (1904-1962), Juhan Smuul (1922-1971), Paul Rummo (1909-1981), akadeemik Jüri Nuut (1892-1952) jt.</span>


source: A
code: 8532
name: Elu- ja ärihoone Pärnu mnt. 26, 1935. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vaadeldavat kuueteljelist fassaadi iseloomustab ühtlane kõrgus (viis korrust), ärikorruseid eraldav horisontaalne varikatus ja ühel kõrgusel asetsevad aknaread. Kuigi Pärnu maantee 26, 28, 30 ja 32 moodustavad funtsionalistliku ansambli, erinevad nad detailide ja planeeringu osas. Vasakul asub sepisornamendiga kangialune, mis sulgeb hoone sissepääsu hoovi. Sissepääs elamusse asub keskteljel. Sellest paremale jääb kaks suurte vitriinklaasidega eraldatud äripinda ja vasakule üks, samuti suurte vitriinklaasidega. Hoone eendub mõlemast küljest ühe aknarea võrra. Eenduvas osas on kõik neli elamu akent ümbritsetud krohvivööga, akende all lakoonilised kassetid. Fassaadi keskosas kulgeb akende all horisontaalne karniis. Elamu aknad on lihtsad, kolmese jaotusega. Hoone on rahuldavas seisukorras.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Pärnu maantee 26. Kuulub Pärnu mnt 28, 30, 32 ühtse tänavaseina moodustavate majade hulka.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärnu maantee 26 asus umbes 1900-1917 puidust ja viilkatusega ühekorruseline kaupluse hoone, mida kutsuti Roose majaks. Maja asemele ehitati 1930. aastal viiekorruseline hoone, mille arhitektiks on Eugen Sacharias. E. Sacharias projekteeris hoone kauplustega korterelamuks. Samal ajal on ehitatud ka kõrvalhooned, mis pidi moodustama kaasaegse linliku tänavaseina.</span>


source: A
code: 8533
name: Elu- ja ärihoone Pärnu mnt. 28, 1937. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 33k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tumeda terrassiitkrohviga kaetud hoone fassaadikujundus esindab kahe sõja vahelise modernismi hilist faasi, mida arhitektuuriajaloolane M. Kalm on hakanud rangest funktsionalismiesteetikast kaugenemise, varasemast suurema dekoreerituse ja saksamõjulise jäiga esinduslikkuse-taotluse pärast nimetama esindustraditsionalismiks. Akadeemilise haridusega arhitekt Vladovsky on hoone fassaadile toonud koguni stiliseeritud pilastrid ja kapiteelimotiivid, erilise väärikuse annab majale lihtsate ehitusmasside telgsümmeetriline tasakaal  ning fassaadi ülalt lõpetav parapetitaoline kõrgendus. Hoovikülje kujundus on seevastu äärmiselt ratsionaalne ja lihtne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>nn. tänavate ruumilise mõju kujundamise projektid, mida 1930. aastate II poolel riigivanem Pätsi enda eestvõttel koostama hakati, nägid Tallinna peatänavate äärde ette suurte kivihoonetega kujundatud perimetraarsed hoonestusseinad. Kõige täielikumalt ja efektsemalt suudeti see ambitsioonikas kava ellu viia Pärnu mnt. algusosas (nn. keeru peal), kus varasemate väikeste puumajade asemele kerkis terviklik moodsate elu- ja büroohoonete rida. 1937. aastal A. Vladovsky projekti järgi valminud Pärnu mnt. 28 on tüüpiline 1930. aastate lõpu heakodanlik korterelamu, kus alumisel korrusel on äri- ja üleval eluruumid.</span>


source: A
code: 8534
name: Elu- ja ärihoone Pärnu mnt. 30, 1936. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 54k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on viiekorruseline ja kuueteljeline. Hoone fassaad on kumer, kujundatud funktsionalistlikus stiilis, üldmulje on lihtne, sümmeetriline ja puhas. Esimese korruse
põhjapoolses nurgas asub sepisvõrega kangialune. Sellest lõunapoole jäävad kaks suurt vitriinakent, millest põhjapoolse paremas nurgas asub seina taanduv uks fassaadist eenduva kaheastmelise trepiga. Sama lahendus on peegeldatud hoone lõunapoolseimas aknas ning selle kõrval asuvad kaks suurt akent. Kõigi kolme kohal on lahtikäivad varjud ning kahe parempoolse akna all on ristkülikukujulised nišid. Keskteljel asub sissepääs hoone eluruumidele. Ukse kohal minimalistliku raamistusega valgmik, selle ees on
sepisvõre. Uks jaotub kaheks, mõlemal pool on neli vertikaalselt asetsevat akent, mis moodustavad peaaegu kogu ukse pinna, akende all asuvad samas proportsioonis tahvlid,
mõlemal pool üks. Esimest korrust eraldab horisontaalkarniis. Teise kuni viienda korruse aknad on identse kujundusega ja asetsevad kõik kohakuti, keskteljest nii paremal kui vasakul on kolm akent. Akna raam jaotub kolmeks: keskel suurem ning paremal ja vasakul väiksem ava. Kõikide akende raamid on punased. Keskteljel asub püstaken, mille all on väike balustraadilõik, mis koosneb viiest tahulisest balustrist. Alt üles liikudes asetsevad kaksteist akent, neljanda ja kaheksanda akna kohal on eenduva hammaslõikega ornamendilõik. Püstakent ja selle ornamentikat ümbritseb fassaadist eenduv raam, mille ülemises osas asub rosett. Hoone on viimistletud halli terrasiitkrohviga, esimese korruse krohv on heledam ülejäänud hoone krohvist.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Pärnu mnt. 30. Hoone moodustab teda ümbritsevate hoonetega ühtse tänavaseina.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärnu mnt. 30 (Väike-Roosikrantsi 14) hoone omanikuks oli dr. Erich Wulff, kes tellis projekti arhitekt Erich Jacobylt. Hoone ehitati aastatel 1935-1937. Ka naaberhooned Pärnu mnt. 26 (arhitekt E. Sacharias, 1935); Pärnu mnt. 28 (A. Vladovski, 1937) ja Pärnu mnt. 32 (E. Habermann, 1937) on projekteeritud ja ehitatud 1930ndate teisel poolel. Hoone kaasomanikuks sai 1935. aasta 11. septembrist Hugo Hoffmann ning 18. oktoobril 1939. aastal omandas hoone ostulepingu põhjal Ivan Pisarev. 1940. aasta 19. novembril kinnistu natsionaliseeriti. Esimesel korrusel vasakule jääv viietoaline köögi ja vannitoaga korter ehitati 1997/1998 ümber restoraniks. Selle käigus muudeti algset fassaadilahendust. Ühtse välimuse säilitamiseks lähtuti uue ilme loomisel hoone parempoolse tiiva olemasolevates akende-sissepääsude lahendusest ning need samad olemasolevad aknad-uksed restaureeriti.</span>


source: A
code: 8535
name: Elu- ja ärihoone Pärnu mnt. 32, 1937. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viiekorruselise, kaheksateljelise elu- ja ärihoone terrassiidiga viimistletud peafassaadi kompositsioon on lihtne, ainult ornamentaalne meandri ja tondomotiiviga vahekarniis eraldab kauplusekorruse ülemistest korrustest. Rütmi määravad ühtse kujunduse ja suurusega kolmese jaotusega aknaread. Teise korruse tasapinnal kaunistavad akendevahelist ava valgustatud tondomotiivid. Hoone moodustab ühtse tänavafrondi koos naaberhoonetega pärnu mnt 30 ja 34. Hoovis liitub vaadeldav elamu nurkapidi varem rajatud elumajaga. Hoone hoovifassaad on funktsionalistlikum, sellesse avanevad trepikoja plaatrõdud ja ümaraken. Esifassaadi keskosas asuvad trepikojauks ning kangialuse sissesõiduvärav hoovi, nendest mõlemale poole jääb kolm äriruumi vitriinakende ja omaette sissepääsudega. Hoone peauks on lihtne puituks kaheksa ruudukujulise klaasitud osaga. Hoonel on madal plekk kattega katus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinnas, Pärnu mnt. 32, moodustab koos naabermajadega ühtse tänavafrondi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1936.a. Arhitekt Eugen Habermanni poolt August Indalile projekteeritud ja 1937 aastal valminud viiekorruseline kauplustega kortermaja esindab stiililiselt esindustraditsionalismi. Linna ühe peatänava hoonestusele esitatavad esinduslikkusetaotlused nõudsid ka Habermannilt arhitektuurikeele rikastamist, endisest rohkem kasutas ta dekoratiivseid detaile,
kvaliteetset fassadiviimistlust. 1937. aasta aprillis koostas E. Habermann lisaprojekti hoovihoone pööningukorruse väljaehitamiseks ja liitmiseks peahoonega viienda korruse tasapinnas.</span>


source: A
code: 8536
name: Rahumäe kalmistu Kaarli koguduse kabel, 1913. a.
type: Kalmistu
alt_id: 770k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlik sakraalehitis. Kabel on paekivist, ruudukujulise põhiplaaniga. Põhja- ja lõunaküljel massiivsed telkkiivriga kellatornid. Idapoolses otsas on väike nelinurkne koorilõpmik suure ümerkaaraknaga. Läänefassaadist eendub nelinurkne sissepääsuruum. Ida- ja lääneviilu kaunistab dekoratiivne petikniššide rida. Kabel on mõjusalt liigendatud, interjöör lihtne ja tagasihoidlik. Ruumi katab puitlaudisega silinderlagi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu on projekteeritud V. Lenderi firmas aastatel 1911-1912 (insener A. Uesson) ning ehitatud 1912-1913 aastatel. Arhitektuuriliseks eeskujuks oli Tallinna Kaarli kirik.</span>


source: A
code: 8537
name: Rahumäe kalmistu Pühavaimu koguduse kabel, 1932. a.
type: Kalmistu
alt_id: 771k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline funktsionalistlik lameda tsingitud plekist katuse ja krohvitud kiviseinaga kabel. Kabeli katusel on ažuurne asümmeetriliselt paiknev kellatorn. Kabeliga liitub 2-korruseline teenindusruumide ja algselt kalmistuvahi korteriga madalam külgtiib ning taganurgal surnukamber. Ärasaatmisruumil on talalagi, otseseina rõdu ja apsiidi kohal klaasist ümarärkel. Akende puhul on taastatud algne kuju, pearuumis asub poolümar apsiid mille kohal algne klaasist ümareend. Kabeli pearuumis asuvad kitsad horisontaalsed aknad. Viimaseks juurdeehituseks oli surnukambri fassaadile krohvitud silikaattellistest ehitatud sein, mis varjab hoone taga asuvaid prügikonteinereid. Sisekujundus jälgib hoone üldist arhitektoonikat ning sisekonstruktsioonid on valdavalt ehitusaegsed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kabel ehitati 1932. aastal ja selle projekti autoriks on arhitekt Elmar Lohk (1901–1963). Antud kabeli puhul on Eestis esmakordselt kasutusele võetud klaasist funktsionalismile iseloomulik ümareend apsiidi kohal. 1982. aastal pikendati surnukambrit ja ehitati kinni apsiidi ümarärkli alumine osa.</span>


source: A
code: 8538
name: Elamu Raua t. 4, 1924. a.
type: Elamu
alt_id: 731
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonesse olid algselt ette nähtud linna teenistuses olevate õpetajate ametikorterid, sh. paljude kõrvalasuva 21. algkooli õpetajate korterid. L- kujulise põhiplaaniga maja tänavafassaadile annavad kordumatu ilme raskepärased sügavtumedad ärklid, mis kontrasteeruvad heleda seinapinnaga. Ärklite üla- ja alaosa kujundus, väikeseruudulised aknad ning koolimaja-poolsel otsafassaadil esinevad aknasimsid ja ehitist kattev kõrge kivikatus lisavad hoonele neobarokset joont. Hoovikülje kujundus on seevastu äärmiselt lihtne ja lakooniline, õuefassaadi elavdavad vaid sahvrite ja teenijatubade kitsad aknad ning ühe trepikoja rõdu. Maja taha jäi algselt avar aed, mis hiljem on likvideeritud. Ühe esindustrepikoja ümber koondub igal korrusel 3, teises sektsioonis asub korrusel 2 korterit. Kahe ja kolmetoalised korterid on hästi läbi mõeldud põhiplaanide ja avarate tubadega, võimaldades erinevaid sisustusvõimalusi ja elamismudeleid. Köögid on kaunis väikesed, kuid pisut korvab seda iga köögi kõrvale ette nähtud küllalt suur külm sahverkapp. Enamikku korteritest kavandati ka teenijatoad, mis näitab, et õpetajate elustandard oli üsna kõrge. Ka interjööridetailid – parkettpõrandad, kahhelahjud, kahe poolega tiibuksed ja matt-klaasidega uksed, juugendlikud aknakremoonid jm. rõhutavad esinduslikkust. Eraldi köögitrepikojast ja peegelvõlvlagedest loobumine näitab aga uute, moodsate aegade saabumist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Traditsionalistlik, mõningate ekspressionistliku arhitektuurikeele tunnustega kahesektsiooniline suur kivielamu kavandati 1922-23 Tallinna linna tellimusel silmapaistvate arhitektide H. Johansoni ja E. Habermanni poolt. Hoone valmis 1924. aastal ja oli mõeldud õpetajate elamuks.</span>


source: A
code: 8539
name: Koolihoone Raua t. 6, 1923. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 690k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Krundi sügavusse ulatuv tsentraalse telgsümmeetrilise kompositsiooniga  neoklassitsistlik hoone on seatud romantistlikuma kõrge mansardkatuse alla. Krundi keskele positsioneeritud maht jätab eesõues ruumi haljasalaks ning lubab lääneküljel tekkida lõunapäikesele avatud mänguhoovil. Keraamilistest tellistest ehitatud neljakorruselise koolimaja keldrikorrusele olid ette nähtud haldusruumid ja praktiliste ainete klassid, esimesele korrusele aineklassid ja direktori korter ning teisele kuni neljandale korrusele aineklassid. Kahte korrust läbiv aula paikneb põhjaosas ning on loetav ka esifassaadi kõrgetelt akendelt ja neid raamistavatelt joonia ordenis pilastritelt. Klassitsistlikeks detailideks võib lugeda veel esifassaadi vanikumotiiviga frontooni,  munavöödiga ääristatud hammaskarniisi, aknasilluste rõhutamist lukukiviga ning horisontaalselt esimest korrust läbivat ja piano nobilele viitavat karniisi. 1965. aastal ehitati hoone lõunaotsa juurde õppekorpus ja 1968. aastal modernistlik võimla-ujula. Uus ujula valmis 2003. aastal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Artur Perna 1922 aasta projekti järgi 1922-24 ehitatud koolimaja esindab arhitektuurilt 1920. aastate konservatiivsemat suunda.</span>


source: A
code: 8540
name: Koolihoone Ristiku t. 69, 1929. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 691k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub Ristiku tänava teljel, algselt mõeldud tänava lõppaktsendiks. Koosneb kahest ristuvast tiivast, millest üks sisaldab lõunasse suunatud klasse ja teine riietehoidu, saal-võimlat ning kahte korterit. Madalam osa, mis eendub nurgal klassidetiivast, seob hoone ümbruse väikeelamutega. Stiiliühtsus nendega aitab luua ansambli. Hoone fassaadidel on segunenud romantiline juugend ja kodanlik esinduslikkus, mis väljenduvad hoone üldmahus ja kõrges viilkatuses. Viiludel on rombmuster sõrestikehituse stilisatsioonina. Aknad on erineva suuruse ja kujuga. Akende vahel on rosette, mõnel aknal on lukukivid. Dekooriga portaal, massiivne välisuks ja ehiskuulid selle külgedel teevad peasissepääsu esinduslikuks ja pidulikuks. Interjööris on tähelepanuväärsed treppide ja riietehoiu väänlamotiividega võred, sambakapiteelid ja saali kassettlagi. Algselt plaanitud säravhele värvilahendus on tänaseks taastatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Herbert Johansoni 1927. aastal projekteeritud ja 1928-29. aastal ehitatud endine Pelgulinna algkool, praegune Ristiku põhikool on traditsioonidele tugineva, lihtsa ja monementaalse 1920. aastate laadi näide.</span>


source: A
code: 8541
name: End. "Hotel de France`i" teenijate elamu, 18.-19. saj.
type: Elamu
alt_id: 12
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa liigendatud põhiplaaniga ühekorruselise puithoonega. Algsest planeeringust ja materjalist on säilinud vähe.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinn kogus oma kuulsust kuurortlinnana, mille kõrgaeg oli 19. sajandi keskpaigas. Kadriorus asus suvitajatele mõeldud suursugune "Hotel de France", mille kõrvalhoonena rajatud teenijate elamu on rajatud 18-19. sajandil. Hotelli peahoone on hävinud.</span>


source: A
code: 8543
name: Haiglahoone Roosikrantsi t. 2A fassaadid, 1904. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 831k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone koosneb kolmest põhikorrusest, soklikorrusest ja hiljem väljaehitatud katusekorrusest. Hoone esi- ja tagafassaad on liigendatud risaliitidega. Hoonel on kõrge soklikorrus, laotud puhta vuugiga paekiviplokkidest. Lääne- ja idafassaadi sokli välisavad järgivad üldist fassaadi geomeetriat ja on lahendatud monoliitsete segmentkaar sillustega. Põhjakülje sokliavad on ülejäänud fassaadijaotusest horisontaalselt ja vertikaalselt nihkes. Kõik põhjafassaadi sokliavad on lahendatud ümarkaarsillusega. Hoone seinad on analoogselt sokliga laotud puhta vuugiga paekiviplokkidest. Tagasiastuva katusekorruse välisseinad on kaetud tumehalli krohviga. Hoone neli risaliiti paiknevad hoone nurkades ja on erineva laiuse ja sügavusega. Edelanurgas paiknev risaliit on lahendatud apsiidiga. Hoone välisavad on lahendatud segmentkaarsillustega, lõunasse jääv trepikoja püstaku välisavad ümarkaarsillustega. Roosikrantsi fassaadi välisavade teljestik on ebasümmeetriline (3+2). Teljestiku katkestuse kohas on II ja III korruse kõrguselt dekoratiivne vertikaalnišš, mis on kujundatud karniisi ja hammasfriisiga, ülal odaotsa meenutava motiiviga. Hoone põhja- ja lõunaküljel on kolme põhikorruse tasandil trapetsi põhiplaaniga lodžad. Lodžade avad on lahendatud fassaadis segmentkaarega. Katusekorruse avad järgivad olemasolevat fassaadigeomeetriat, avad on valdavalt ilma segmentkaareta. Hoone kõik avatäited on uued, võrreldes algse projektiga on raamijaotused lihtsustatud. Lõunasse jääval trepikoja püstaku frontoon on kompositsioon kolmnurk- ja astmikfrontoonist. Hoone karniisid on kujundatud tagasihoidliku profiiliga, idafassaadi karniisidele on lisatud hammasfriis. Kirdenurgas, peapääsu kohal olev karniis on kujundatud ümarkaarfriisiga. Tornid on rippkonsoolidel, ruudukujulise põhiplaani ja murtud telkkiivriga. Hoone katus on lahendatud mitmetasandilise kelpkatusena, kaetud valtsplekiga. Ehitise olukord on hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Vabaduse platsi vahetus läheduses, aadressiga Roosikrantsi tänav 2a.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>14. sajandi teisel poolel rajati praeguse Roosikrantsi 2a kinnistu territooriumile ja lähialale Püha Barbara kalmistu. Püha Barbara oli Tallinna üks vanematest ja suurematest kalmistutest. Kalmistu ala hõlmas peale Roosikrantsi 2a kinnistu ka Roosikrantsi 4, 6 ja Kaarli pst. 3 hoovialad. Pole teada millal kalmistu oma tegevuse lõpetas, samuti ei ole teada midagi käsitletava kinnistu hoonestuse kohta 18. ja 19. sajandil. 20. sajandi alguses omandas kinnistu kirurg W.G. Greiffenhagen, kes rajas sinna oma erakliiniku. Hoone projekti autoriks oli arhitekt Erwin Bernhard, projekt kinnitati 1902. aastal, hoone valmis aastal 1904. Hoones tegutses nõukogude ajal Harjumäe haigla. 1971. aastal ehitati ruumipuuduse tõttu välja katusekorrus, ümberehituse käigus tõsteti nii räästa- kui ka harjajoont. Aastatel 1989-1996 seisis hoone kasutuseta, 1997. aastal koostati arhitektuuribüroo Alver Trummal Arhitektid OÜ poolt hoonele rekonstrueerimisprojekt, millega muudeti varasem kasutusotstarve majutusasutuseks. Kunagist kalmistu nime kandev hotell tegutseb hoones tänaseni.</span>


source: A
code: 8544
name: Elamu Roosikrantsi t. 3, 1878. a.
type: Elamu
alt_id: 305k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline väljaehitatud katusekorrusega puidust ehitis. Hoone on rajatud paekivist lintvundamendile, välisseinad on laudvoodriga kaetud rõhtpalkseinad. Katusekate on valtsitud tsinkplekk. Algupärane on sokli- ja I korruse vaheline kasseteeringutega väli (karniis). Vanade fotode järgi on taastatud peafassaadi varikatus, millest olid säilinud vaid ehitusaegsed konsoolid. II korrused aknad on enamuses originaalsed. Ehitusaegsed on akende profileeritud ümbrislauad ja pealmikud, samuti profileeritud räästa- ja vahekarniisid. I korruse akendel on säilinud metallist sulgemispõõnad. Peafassaadi uks on uus: tehtud 1990. aastatel vana eeskujul, vaid uksetahvlid on klaasidega. II korruse ruumide messingust linkkäepidemetega uksed on säilinud ehitusaegsetena. Hoones on restaureeritud puittrepid ja puidust balustrid, samuti on taastatud interjööris asuvad ahjud ja kamin-ahi. Interjööris on väärtuslike detailidena säilinud ja osaliselt restaureeritud veel klaasitud tuulekoja uksed (nurkades väikesed värvilised klaasid), tiibuksed II korruse trepikojas (alumises osas tahvel, 2/3 klaasitud ja sepistrellid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1878. aastal arhitekt R. Knüpfferi projekti järgi. Hoone I korrusel oli 1960. aastatel tulekahju, misjärel tehti seal suuri ümberehitusi. Hoone on rekonstrueeritud 2014. aastal. Kaasajal on üliõpilaskorporatsioon Sakala kasutuses.</span>


source: A
code: 8545
name: Elu ja ärihoone Roosikrantsi t. 8, 8A, 1939. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 53k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Moodustab tervikliku ansambli koos naaberhoonega 8B ning nad on üksteise suhtes peegelpildis. Roosikrantsi 8a on neljakorruseline kuueteljeline hoone. Üksteise kohal olevaid aknaid ühendavad vertikaalsed raamistused. Hoone lõpetab räästaalune hammaskarniis. Hoonel on madal sokliriba. Esimese korruse seinapind on kaetud tumedast lihvitud graniidist ja liigendatud pikliku akendevööndiga, ülakorrused Vasalemma marmorist kattega. Terpikoja ees on kumerate nurkadega tambur. Tamburi laes on friisiga ümbritsetud ringikujuline süvend, kus asub lamp. Paremal pool ääres on täiendav sissepääs. Vasakul pool ääres on kangialune, mille ees on metallvärav, mis on dekoreeritud kasutades ruudu ja ristkülikukujulisi motiive. ülakorruste aknaid ilmestavad aknaraamistused. Hoone põhiplaan on selge ja ratsionaalne - esimese ehk ärikorruse keskel peasissepääs avara eeskojaga, ülakorrustel avarad korterid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Roosikrantsi tn 8, Vabaduse väljaku läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastatel otsustati kesklinna piirkonda moderniseerida, kuhu alla kuulus ka Roosikrantsi tänav. Arutusele tuli Roosikrantsi tänava laienduskava, mille kudu pandi paika uus tänavajoon, sealsete majade lubatud kõrgus, laius ja pikkus. Vanad puumajad likvideeriti ning Jaan ja Ernst Tiitsmanni tellimusel koostati 1939. aastal arhitekt E. Habermanni poolt funktsionistlik paarismajade projekt. Hoone oli valmides väga moodne, esimesel korrusel asusid poe- ja äriruumid, kõrgematel korrustel aga modernsed korterid. Lisaks ehitati hoone sisse ka liftid.
2002. aastal sai hoone kahe lõhkeseadeldise lõhkemisel põhjustatud plahvatuses kannatada.</span>


source: A
code: 8546
name: Elamu ja kliinik Roosikrantsi t. 10, 10A, 1912. a.
type: Elamu
alt_id: 703k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sujuvavormilised neoklassitsistlike joontega sümmeetrilised fassaadid on liigendatud jõuliste poolümarärklitega. Koosneb kahest plokist, mille ruumijaotus on ebakorrapärane ja juugendlikult vaba, trepikojad-koridorid lennukalt kaarjad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Juugendstiilis hoone on 1911-12. aastatel arhitekt Armas Eliel Lindgreni (1874-1929) projekti järgi ehitatud dr. Friedrich Karl Akeli (1871-1941) silmakliinikuks ja elamuks. Hoones olid statsionaarse silmaravi palatid ja suured korterid.</span>


source: A
code: 8547
name: Eramu Sakala 23, 1903. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 279k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suurejoonelise ruumiprogrammiga kahekorruseline mansardkorrusega eramu. Hoone välimuses domineerib tume keraamiline tellis. Siin leidub nii neogooti, kui neomaneristlikke elemente. Ehisraamistusega aknad, astmikfrontoonid, sügav uksenišš ja nurgatorn lasevad hoonel mõjuda romantilisena. On tähelepanudväärne, et kesklinna vahetus läheduses valiti selline maaliline villa-stiil. Juba aastakümneid ametiruumidena kasutatud hoones on endstest interjööridest säilinud vaid üksikuid detaile – aknaraamid, mõned uksed, trepivõre, üks laemaaling.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitati Otto Schotti 1903. aasta projekti järgi endisest Kühnertite aiast eraldatud kinnistule. 1907. aastal projekteeris Otto Schott sama kinnistu hoovi poolsele osale lihtsa kahekorruselise puitelamu.</span>


source: A
code: 8548
name: Elamu Tähe 7, 1930. a.-d.
type: Elamu
alt_id: 711k
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tornitaolise nurgaärkliga ja erikujuliste väikeseruuduliste akendega, liigendatud ehitusmahuga suurejooneline villa, mille arhitektuuris esineb hilise romantilise juugendi jooni. Krohvitud puitelamu on asetatud avara põlismändidega nurgakrundi keskele. Alumisel korrusel olid algselt suured esindustoad (sh. kabinet) ning köök, üleval perekonna era- ja magamisruumid. Eksterjöörikujunduselt alalhoidlikusse, kuid sisestruktuurilt kaunis moodsasse majja olid kohe kavandatud toona Nõmmel veel haruldased vannitoad ja erilise luksusena oli majas ka keskküte.</span>


source: A
code: 8549
name: Hohenhaupti lossi vaatetorn, 1910. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 819k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Torn on ehitatud suurtest murtud pinnaga maakividest, mille sideainena on kasutatud tsemendisegu. Ukse- ja aknaavade sillused on pikkadest murtud graniitplokkidest. Tornil oli sisetrepp, mis kõrgemas osas asendus mööda välisseina kulgeva konsooltrepiga, mis Esimese maailmasõja ajal lammutati. Torni tipus leidis koha pikksilm, alumistel korrustel Glehni töötuba ja laoruumid. 1962. aasta ümbererhitustööde käigus rajati torni tippu silikaattellistest teleskoobi ruum koos selle kohal paikneva kupliga. Torni ülaosas taastati konsoolidele toetuv raudbetoonis lahtine metallrinnatisega terrass. Vaatetorn asub Glehni lossi pargis paikneval kõrgendikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vaatetorni projekti koostas pärimuse järgi Jälgimäe mõisnik Nikolai von Glehn (1841-1923). 1880. aastatel jättis Glehn mõisa oma poja majandada ja asus elama Nõmme serva Mustamäele, kuhu rajas Kõrgepea (Hohenhaupt) karjamõisa. Kõigepealt valmis praegugi lossi kõrvale jääv Šveitsi stiilis maja, seejärel valmis 1886. aastal loss. Loosi läheduses leidsid oma koha obeliski kujuline mälestusmärk ning 20. sajandi esimestel aastatel valminud 8 m kõrge vägilase kuju ning samas stiilis lohe. Vaatetorni ehitamiseni jõuti 1910. aastal. Samasse perioodi jääb ka lossi vastas asuva palmimaja valmimine. Tähetorn rajati rahvaobservatooriumina Charles Villmanni algatusel ja sel ajal kuulus see Üleliidulise Astronoomia-Geodeesia Eesti osakonnale. 28.03.1962 hakkas Tallinna Tähetorn kuuluma Füüsika ja Astronoomia Instituudi (FAI) koosseisu, mis muutus 1973. aastal Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudiks (AAI). Infot selle kohta leiab http://parsek.yf.ttu.ee/~mars/publikatsioonid/ajalugu_b10a.pdf ja Tartu Tähetorni Kalendritest.</span>


source: A
code: 8550
name: Kalamaja kalmistu värav-kellatorn, 1780. a.
type: Kalmistu
alt_id: 718k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline kellatorn, valgete seinte ja punase plekk-katusega. Värav-kellatorni restaureerimisel 2009. aastal on uuesti viimistletud torni seinad, ehitatud uus trepp tugimüüri asemele torni pargipoolsesse külge, remonditud olemasolevad tugimüürid, paigaldatud sisevalgustus ning asendatud torni pargipoolne sepisvõre sepisväravaga. Kalmistu väravatorni võlvkaare alla on välja pandud säilinud hauakive. Kalmistupargi ala on piiritletud põhjast raudteega, lõunast Tööstuse tänavaga, idast Kungla ja Uus-Kalamaja tänava hoonestusega ning lääneküljel eraldab parki endise Noblessneri, tänase Balti Laevaremonditehase territooriumist paekivimüür.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalamaja kalmistu on vanim teadaolev eesti kalmistu Tallinnas, pärinedes 15.-16. sajandist. Pargi idaosas asub 1780. aastal valminud värav-kellatorn, mille ehitamist rahastas Peter Duborgh. 1964. aastal kalmistu likvideeriti ja muudeti pargiks, eemaldades hauatähised, hauapiirded, kivid ja ristid ning muud väikevormid. 1960-ndate lõpul lammutati väravatorni lääneküljel asunud kalmistuvahi maja ja asendati garaažikompleksiga. Garaažiboksid rajati ka väravatorni idaküljele. 1991. aastal korraldati kalmistupargi taastamise ideekonkurss, mille võiduprojekti aga kunagi ei teostatud. 1999. aastal põlesid väravatorni kiivri puitdetailid ja samal aastal koostati rekonstrueerimisprojekt, mis jäi samuti realiseerimata. 2007. aastal otsustati Kalamaja kalmistupargi rekonstrueerimine ning uuenenud kalmistupark avati 2009. aastal. Selle käigus lammutati ühtlasi ka värav-kellatorni ees asunud pargimiljöösse ebasobivad garaažid. Ainuke ajalooline objekt kalmistul on pargi rekonstrueerimise käigus taastatud värav-kellatorn.</span>


source: A
code: 8551
name: Tallinna Meremeeste Kodu, 1926. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 270k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>4-korruseline uusbarokse fassaadiga ja mansardkorrusega kivihoone oli algselt nurgakujulise põhiplaaniga, peasissepääsuga segmentfrontooniga ehitatud nurgaosast. Fassaadi nurgakompositsioonis on endiselt olulisel kohal raidkivist kapiteelidega sammastele toetuv suur rõdu, pilastrid, karniisid ning barokse kiivriga nurgatornike katusel. Koos rikkalikult dekoreeritud fassaadiga olid hoones esinduslikud interjöörid: neogooti stiilis suure rõduga saal ja art deco stiilis söögisaalid hoone I korrusel. Enamus algsest siseplaneeringust on tänaseks muudetud. Säilinud arhitektuuriajalooliselt väärtuslike detailide hulka kuuluvad: fassaadi stukk- ja kividekoor; rõdude rinnatised; peasissepääsu tiibuksed; välistrepp ja kapiteelidega sambad; peatrepp koos käsipuu ja rinnatisega; tiibades asuvad kivitrepid koos rinnatisega; dekoratiivne majakas peatrepikoja II korrusel; saali rõdu kasettlagi, saali pealühter ja interjöör tervikuna; I korruse trepikoja kassettlagi; Uus-Sadama poolse trepikoja ehitusaegsed aknaraamid koos kremoonidega ja õueukse framuugi välisraam; ehitusaegsed tiibuksed. Hoone asub Uus-Sadama ja Tuukri tänavate nurgal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1924-1925. aastatel ühingu “Meremeeste Kodu” hotell-klubiks teatri- ja kinosaali, restorani, raamatukogu, õppeklasside, panga., kontori- ja muude ruumidega. Polüfunktsionaalne hoone ehitati J. Rosenbaumi (1878-1944) projekti järgi. ENSV ajal kasutas hoonet Eesti Merelaevandus. 2000-ndate alguses kohandati hoone EV Piirivalve adminhooneks, renoveeriti katusekorrus ja katus. 2007. aastal on remont-restaureeritud hoone fassaad. Ehitustööde käigus ehitati radikaalselt ümber mälestise hiline juurdeehitus, 1973. aastal arhitekt A. Raidi projekti järgi ehitatud spordisaal.</span>


source: A
code: 8552
name: Hohenhaupti loss (nn. Glehni loss), 1886. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 819k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keskaegset rüütlilossi meenutav mõisniku elamu paikneb pargi servas mäe nõlvakul. Sopiline hoone on põhimahus 3-korruseline. Seinapinnad on tahutud paekivist ja jäetud krohvimata. Arhitektuuris domineerivad ärklid, tornid ja müürida sakmeline rinnatis, mis annavad hoonele romantilise ilme. Lossist avanesid avarad vaated Harku järvele ning silmapiiril olid näha Toompea ja Tallinna tornid. Interjöörid koos keldrite ja müüritreppidega olid kujundatud samuti rüütlilossile omases võtmes. Sisekujunduses oli kasutatud seinamaalinguid. Osa mööblist oli valmistatud puunikerdamist valdanud Nikolai von Glehn ise. 40 tühjana seisnud aasta jooksul hävisid interjöörid ning osa lossi müüre. 1960. aastatel teostatud taastamistööde käigus loss rekonstrueeriti ning kohandati kultuurikeskuseks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1880. aastatel jättis Jälgimäe mõisnik Nikolai von Glehn (1841-1923) mõisa oma poja majandada ja asus elama Nõmme serva Mustamäele ning rajas sinna Kõrgepea (Hohenhaupt) karjamõisa. Esimesena valmis praegugi lossi kõrvale jääv Šveitsi stiilis maja ja seejärel 1886. aastal Glehni loss ehk karjamõisa peahoone. Lossi ümber rajati park, kus leidsid koha obeliski kujuline mälestusmärk, 1908. aastal valminud 8 m kõrgune vägilase kuju koos samas stiilis lohega. Palmimaja ehitati aastatel 1900-1910. Vaatetorn valmis 1910. aastal. Pärast Glehni lahkumis 1918. aastal jäi loss peremeheta ja nii lossi sisustus kui ka osa ehituskividest kanti kohalike elanike poolt laiali. Tühja ja varemetes hoone taastamist alustati 1960. aastatel. Projekti valmistasid arhitektid Arpad Andreller (1931-1979) ja Jüri Jaama (1936-2004), metallist välisdetailid ja sisekujunduse elemendid Maire Morgen-Hääl (s. 1939). Renoveeritud loss avati pidulikult 24. märtsil 1977. aastal ning seal hakkas paiknema Tallinna Polütehnilise Instituudi klubihoone (nüüdne Tallinna Tehnikaülikooli kultuurikeskus).</span>


source: A
code: 8553
name: Hohenhaupti lossi palmimaja, 1900-1910
type: ehitismälestis
alt_id: 819k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt oli see pooleldi maa-alune ehitis, mille lõunakülg oli värviliste klaasidega klaasitud. Palmimaja ehitamiseks kasutati tsementmördiga kinnitatud erisuuruseid graniitrahne ja –kilde. Võlvitud ruumil olid puutüvede sarnased piilarid ja paeplaatidega kaetud jalutusrajad. Palmimajal olid väljast tsementplokkidega ääristatud lahtised terrassid ja kaev kiviväravate kõrval. Palmimaja seisab tühjana ja varemeis juba I Maailmasõja ajast</span>


source: A
code: 8554
name: Kaupluse ja kinoga üürimaja Viru t. 4, 1914. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 493k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viru tänava poolne hooneosa on neljakorruseline, mansardkorrusega. Õuepoolne juurdeehitus on viiekorruseline. Hoones on keerdtrepid, klaaskuplitega valgustatud trepikojad, erinevas suuruses korterid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kahest hoonest koosnev kaupluse ja kinoga suur üürimaja on projekteeritud Karl Burmani ja Artur Perna arhitektuuribüroos 1913-14.a. Kino osa, mis jääb Sauna tänavale, on ümber ehitatud Edgar Johan Kuusiku projektide järgi 1931. ja 1939.a. Viru tänava poolne osa on restaureeritud-rekonstrueeritud 1997-98.a.</span>


source: A
code: 8555
name: Ohvitseride kasarm Väike-Patarei t. 10, 19. saj. lõpp
type: ehitismälestis
alt_id: 276k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline punasest tellistest fassaadidega  ning madala paekivisokliga historitsistlik kasarmuhoone. Fassaadi ilmestavad mustris laotud tellised, räästa all on tellistest hammasfriis, esimest ja teist korrust liigendab vahekarniis.
Avatäited, aknaraamid ning karniisid on ajalooliselt olnud heledad. Säilinud on puitraamidega avatäiteid ning peafassaadi puidust tiibuks koos valgmikuga. Trepikodades säilinud algsed paeastmetega trepid ning trepipiirded, samuti plaadistust. 
Fassaadil mälestustahvlid kindralmajor Otto Sternbeckile (avati 2001) ja Aleksandr Blokile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ohvitseride kasarm on ehitatud 19. sajandi lõpus tsaariarmee kasutuseks. Vabadussõja algul asus seal Kaitseliidu Tallinna I jaoskonna staap, ning kaitseväe varustusvalitsus, 1919. aasta algul kasutas Väike-Patarei 10 ruume lühemat aega tagavarapataljon. Hoonet on kasutanud ajaloo vältel mitmed riigiasutused, kaasajal asuvad hoones korterid.</span>


source: A
code: 8557
name: Elamu Wismari t. 9, 1924. a.
type: Elamu
alt_id: 704k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Wismari 9 on ühekordne katusekorrusega kõrge viilkatusega elamu, mida katab punastest S-kividest katus.  Traditsionalistlikud on tihedaruudulised aknad, kõrge viilkatus ja kaaravad. Hoone on sümmeetrilise põhiplaaniga. Maja paekivist sokkel on krohvitud. Silmapaistvaimad  elemendid esiküljel on ümarkaarne ava hoone keskel ja vanalinna lähedusse sobivana sissepääsu ees olevad keskaegsest kaupmeheelamust pärinevad kaks etikukivi. Etikus on ka  kaks istmepinki.  Esimesel korrusel annab aktsenti lihtne krohvitud raamistus akende ümber. Eesti ajal olid I korruse akende ees luugid. Katusekorruse avasid ümbritseb ümarvööt profileeringutega ehisraamistus. Majal on sissepääsud nii tänavaäärselt küljelt kui ka hoovi poolt. Viimase ees on ka väike terrass. Paekivimüüriga piiratud väikest hoovi kattis algupäraselt vaid muru, praegu on pinnakattena paigutatud betoonkivi. Maja ees on metallist aed krohvitud paekivisoklil.  
Siseplaneering on mõneti funktsionalistliku lahendusega, aga leidub ka traditsionalistlikke elemente – kaaravasid, mida eelmainituna on rakendatud ka eksterjööris. Ehitusaegset siseviimistlust ja sealseid detaile säilinud ei ole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone paikneb Tallinnat ümbritsevate 17. sajandist pärit bastionide vööndis. 19. sajandi II pooleni, kui Tallinn kustutati kindluslinnade nimekirjast, ei tohtinud siia piirkonda ehitada. Esimesed hooned püstitati 19. sajandi viimasel veerandil ja samal ajal kujunes ka Wismari tänav. Selle tänava alguses oli 17. sajandi lõpul kaitsehitus, nn Wismari raveliin, millest tulenes ka hilisem tänava nimetus. 
1920. aastate alguses jaotati Wismari ja Toompuiestee nurgale jääv tühi maa-ala teenekate arhitektide E. Jacoby, H. Johansoni ja E. Habermanni vahel isiklike eramute püstitamiseks. Johanson projekteeris ja ehitas eramu Wismari 9. Samaaegselt valmis E. Jacoby kõrvalmaja Wismari 11. Nii Jacoby, kui ka Johansoni eramute arhitektuuris on näha mõjutusi saksa Heimat-arhitektuurist. Johansoni valduses oli maja 1941. aastani, siis see võõrandati ning anti üle Punalaevastikule. Pärast sõda oli majas 7 korterit.  Kõrvalkrundil on Johansoni 1929.aastal valminud silmapaistev funktsionalistlik eramu, mis koos eelnimetatutega loovad tervikliku ansambli.Hoone põhikehandile on idaküljele lisatud 1938. aastal ühekordne garaaž-kuur.</span>


