# places

source: A
code: 8558
name: Elamu Wismari t. 11, 1923. a.
type: Elamu
alt_id: 776k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Eramu on ruudukujulise põhiplaaniga viilkatusega ja väikeste akendega. Esimesel korrusel asusid lisaks esikule köök ja suur eluuba, mis avanes pergolana kujundatud terrassile. Teisel korrusel asusid majamistoad. Hoone arhitektuuris oli mitmeid viiteid vanalinnale, mh valgeks lubjatud katuse harjakivid, baroksed uksehinged; algselt oli pergola siseseina müüritud ka hiliskeskaegne siseportaali sillukivi omaniku peremärkide ning aastaarvuga 1596. Tänaseks on see raiddetail viidud Linnamuuseumisse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Wismari 11 on tuntud baltisaksa päritolu arhitekti Erich Jacoby endale projekteeritud eramu. Hoone esialgne projekt valmis 1923. aastal, lõplik projekt ning hoone ise valmis 1924. aastal. Maja arhitektuurne lahendus lähtub 1920. aastatel levinud traditsionalismist, mis Erich Jacoby puhul lähtub eelkõige saksapärasest heimatarhitektuurist ning 17. -18.saj barokist. Nõukogude ajal asusid hoones ühiskorterid, alates 2000. aastast kuni 2011. aastani Isamaaliidu kontor.</span>


source: A
code: 8564
name: Tehase "Dvigatel" neljalööviline mehhaanika-montaasitsehh, 1899. a.
type: ehitismälestis
same: A.8564
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Massiivse ehitise kolm idapoolset löövi on oma väliskujult ja mahult algupärased. Neljas ehk läänepoolne maht, on algselt olnud teistest veidi lühem ja nüüdsete juurdeehitustega alglahendusest märkimisväärselt erinev. Kolme säilinud vabrikulöövi põhiväärtuseks on massiivsed ja hästi säilinud paekiviseinad, mida ilmestavad keraamilistest tellistest kaarsillused. Ümber hoone paikneb alale iseloomulik tihe teedevõrk ja haljasala. 2017. aasta seisuga oli hoone põhiosas kasutuses restoranina.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tehase „Dvigatel“ asutasid 1898. aastal Riia ja Tallinna töösturid. Ettevõtte põhikapitaliks sai 4,5 miljonit rubla. „Dvigateli“ rajamine oli otseselt seotud Venemaa suure Siberi raudtee ehitusega. Tehase „Dvigatel“ mehhaanika-montaažitsehh on ehitatud aastatel 1898 –1899.</span>


source: A
code: 8562
name: Tehase "Dvigatel" administratiivhoone, 1899. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tellismüüridega kahekorruseline ehitise ajalooline osa on mahuliselt kesktelje suhtes sümmeetriline, T-kujuline. Hoone esifassaad ja otsafassaadid on krohvitud. Esifassaad on rikkalikult liigendatud, seda ilmestavad karniisid, petikniššid, rustikatriibud, ehisviilud teise korruse akende kohal ning rustikaalsed lukukiviga kaarsillused esimese korruse akende kohal. Hoone lõunaküljele juurde ehitatud silikaattellistest tiibehitis on krohvitud ja värvitud otsafassaadide värviskeemist lähtuvalt. Kõigil korrustel on läbi maja kulgev keskne koridor kust pääseb külgnevatesse ruumidesse. Hoone mõlemas otsas on trepid. 2017. aasta alguse seisuga on hoone tehniline seisukord väga hea.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Administratiivhoone ehitati 1899. aastal tehase „Dvigatel“ juhatusehooneks, mis oli arvatavasti tehasekompleksi kõige esinduslikum ehitis. II maailmasõja ajal paiknes tehasejuhatuse hoones naiste ühiselamu. 1961. aastal tehti hoonele ulatuslikke juurdeehitusi: tänavaäärsesse külge ehitati suuremahuline juurdeehitus, mis seoti vana osaga pika koridori abil. Eenduv tiib lisati ka lõunaseina. 2005. aastal alustati ettevalmistusi administratiivhoone restaureerimiseks. Restaureerimistööd toimusid 2006. aastal. Restaureerimise käigus lammutati tänaväärne galerii ja punastest tellistest sissepääsuehitis, taastati algne peasissepääs ja rõdu. Restaureeriti ka hoone interjöörid.</span>


source: A
code: 8561
name: Tehase "Dvigatel" kesklabor, 1899. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, paekivist, varikatusega hoone. Korruste akende krohviraamid, kaarsillused akende kohal on krohvitud lubimördiga ning värvitud lubivärviga. Hoone välisuksed asendati uutega võttes aluseks 1949. aastal fassaadijoonisel kujutatud uks. Profiilide ja sõlmede aluseks võeti ainuke säilinud siseuks II korrusel. Hoonel on uued aknad tehtud vanade eeskujul, kus raami paigaldatakse kahekordne klaaspakett ning raami ja lengi vahele tihend. Aknalauad säilitati maksimaalselt ning paigaldati restaureerituna tagasi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tehase „Dvigatel“ rajamisel ehitati lühikese aja jooksul kokku 220 hoonet, tehast ümbritses ligi 3 meetri kõrgune ning 4 kilomeetri pikkune kivimüür. Lõõtsa 7 / Sepapaja 6 hoone täpsem ehitusaeg ega projekteerija ei ole teada.</span>


source: A
code: 8560
name: Tehase "Dvigatel" raudbetoonist saagkatusega mehhaanika-montaasitsehh, 1920.- 1930. aastad
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sepise tänav 10 mehhaanika-montaažitsehh on saagkatusega, 1-korruseline, raudbetoon-konstruktsiooniga hoone. Katusaknad juhivad valgust lääne poolt. Paekivist välisseintega hoone on mõlemast küljest piiratud teiste tootmishoonetega. Enne 2016. aastat võis täheldada telfritalasid, varasemate kommunikatsioonide riismeid, põrandast ulatusid kohati kõrgemale seadmete kinnituspoltidega alused ja põrandad ise olid läbi imbunud masinaõlist. Katuse läbijooksu tõttu olid elegantsed raudbetoonist kandekonstruktsioon kannatada saanud. Kohati purunenud betoon ja suletud avatäited on 2017. aasta seisuga korrastatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tehase „Dvigatel“ rajamisel ehitati lühikese aja jooksul kokku 220 hoonet, tehast ümbritses ligi 3 meetri kõrgune ning 4 kilomeetri pikkune kivimüür. Sepise tänav 10 hoone täpsem ehitusaeg ei ole teada. Tõenäoliselt valmis see 1920.–1930. aastatel üheskoos kõrvalasuvate ehitistega.</span>


source: A
code: 8565
name: Tallinn-Väike jaamahoone, 1901. a
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Jaamahoone on 2-korruseline tahutud paekivist maja, mille arhitektuuris peegeldub 19.sajandi lõpule ja 20. sajandi algusele omane kroonulikkus. Jaamahoone raudteepoolne esifassaad on kesktelje suhtes sümmeetriline. Liseenidega esile toodud keskosas on kolm ootesaali viivat ust ning nende kohal viilaktusest eenduv historitsistlik frontoon, mille viiluväljal ümar nišš. Sarnased frontoonid on ka hoone mõlemal otsafiilul ning Juurdeveo tänava poolsel tagafassaadil seinapinnast eenduva keskrisaliidi servades. Punastest tellistest on laotud uste- ja aknaraamistused ning karniisid. Seina- ja nurgaliseenid on raidkividest. Jaama ees oli perrooni kohal pikk puidust varikatus, mis lammutati 1969. aastal raudtee rööpmete vahetamise käigus. Hoone esimesel korrusel oli avar ooteruum koos piletikassa ja jaamaülema ruumidega. Ootesaali kõrval asus puhvetiruum. Teisel korrusel asusid ametiruumid. Erandlikuks teeb hoone planeeringu mõlema trepikoja II korruse podestidele ehitatud WC ruumid. Hoone interjööris on säilinud kaks kivitreppi käsipuu ja rinnatisega, uksed, aknaraamid, ootesaali kiviplaatidest põrand ja laestukk, plekkahjud, ooteruumi kahhelahi, laudisest seinapaneelid ja ootesaali toolid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinn-Väike (saksa keeles Reval-Kleinbahnhof), vanadel kaartidel ka Tallinn-Peajaam (vene keeles Ревель-Главное) ja Willjandi Peawaksal (saksa keeles Felliner Hauptbhf) on raudteejaam Tallinnas Kitsekülas. Jaamahoone ehitati aastatel 1900-1901 juurdeveoraudtee Tallinna pearaudteejaamaks. Hoone projekti autor on teadmata. Tallinn-Väike raudteejaama ansamblisse kuulub lisaks peahoonele veel teetööliste riistakuur, pagasiait, kelder ja veetorn, mis kõik on ehitismälestistena kaitse all.</span>


source: A
code: 8569
name: Tallinn-Väike raudteejaama veetorn, 1901. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Veetorni välisarhitektuur on sarnaneb teistele kompleksi kuuluvatele hoonetele: paekvaadritest seinapinnad, punasest tellisases nurgad koos samasuguste ukse- ja aknaavadega. Torn koosneb kahest osast, mis mõlemad on kuuetahulised. Torni alumises ja kitsamas osas on segmentkaarse sillusega ukseava. Ülemise ja laiema veemahutiga osa seinas on aknaava. Torni keskosa ilmestab punasest tellisest hammasfriis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinn-Väike (saksa Reval-Kleinbahnhof), vanadel kaartidel ka Tallinn-Peajaam (vene Ревель-Главное) ja Willjandi Peawaksal (saksa Felliner Hauptbhf) on raudteejaam Tallinna Kesklinnas Kitseküla asumis. Tallinn-Väike raudteejaama veetorn kuulub ühte kompleksi jaamahoone, pagasiaida, keldri, ja teetööliste kuuriga. Jaamahoone ehitati 1900-1901. aastatel juurdeveoraudtee Tallinna pearaudteejaamaks. Projekti autor on teadmata. Juurdeveoraudtee rajamisega tegeles Eesti- ja Liivimaal „Esimene Juurdeveoraudteede Selts”.</span>


source: A
code: 8572
name: A/s Franz Krull masinatehase sepatsehh, 1900. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kompaktse põhiplaaniga tööstushoone on paekivist ning fassaade ilmestab historitsistliku dekoor ning kujundusvõtted.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1860 - aastatel hakkas Venemaal laienema viinatootmine (uued aktsiisiseadused). Fr. Krull tuli Eestisse 1864. aastal ühe viinavabriku sisseseadeid tootva Saksa firma monteerijana.</span>


source: A
code: 8573
name: A/s Franz Krull masinatehase koostetsehh , 1900. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sissepääsupoolsed otsafassaadid on kujundatud Tallinna 19. saj teise poole tööstusarhitektuurile iseloomulikes eklektilistes vormides. Kesklöövi rõhutab astmeline haritornike viilul. Akende ja uste ümarsillused on laotud punasest tellisest. Lööve liigendavad otsafassaadidelt paekivist laotud piilarid, mis üle viilude ulatuvad. Seinad moodustavad massiivsed krohvimata paekivimüürid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1860 - aastatel hakkas Venemaal laienema viinatootmine (uued aktsiisiseadused). Fr. Krull tuli Eestisse 1864. aastal ühe viinavabriku sisseseadeid tootva Saksa firma monteerijana.</span>


source: A
code: 8574
name: A/s Franz Krull masinatehase ladu, 1930. aastad
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Seinad moodustavad massiivsed krohvimata paekivimüürid. Aknaid eraldavad kontraforsid, mis algavad karniisist ning laienevad maapinnani. Hoonel on lihtne eterniitplaatidega kaetud viilkatus, mille algne puit-metallfermidest katusekonstruktsioon mis on asendatud moodsama lahendusega. Seinad moodustavad massiivsed krohvimata paekivimüürid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1860 - aastatel hakkas Venemaal laienema viinatootmine (uued aktsiisiseadused). Fr. Krull tuli Eestisse 1864. aastal ühe viinavabriku sisseseadeid tootva Saksa firma monteerijana.</span>


source: A
code: 8575
name: A/s Franz Krull masinatehase lukksepa-montaasitsehh, 1950. aastad
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone koosneb kolmest osast, algset kehandit on rohked ümber- ja juurdeehitused rikkunud. Põhikorpus (läänepoolne) on ehitatud tehasehoonete esimesel ehitusetapil (kui 12 hoonest jõuti valmis 5). 1935. aastal lisati põhja poole täiendav hoone ja arvatavasti Saksa ajal paekivist punaste tellistega ümbritsetud avadega hooneosa. Põhjapoolne osa on umbes 1960-ndatel aastatel ehitatud silikaattellistest. Ka vanemale basilikaalsele hoonele on lisatud II korrus silikaatkividest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1860 - aastatel hakkas Venemaal laienema viinatootmine (uued aktsiisiseadused). Fr. Krull tuli Eestisse 1864. aastal ühe viinavabriku sisseseadeid tootva Saksa firma monteerijana.</span>


source: A
code: 8576
name: A/s Franz Krull masinatehase malmaed, 1931. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ornamentaalselt lahendatud metallist võresepis kaetuna profiilplekiga vaheldub umbes 2,5 meetri kõrguste malmist valatud postidega. Väravaposte kroonivad käbi kujulised ovaalsed munad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1860 - aastatel hakkas Venemaal laienema viinatootmine (uued aktsiisiseadused). Fr. Krull tuli Eestisse 1864. aastal ühe viinavabriku sisseseadeid tootva Saksa firma monteerijana.</span>


source: A
code: 8577
name: Paviljon Kopli t. 70, 1931. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paviljon on kaheksatahulise põhiplaaniga, krohvitud ja värvitud paekivist seintega. Hoone on hilisemal ajal seotud puidust juurdeehitusega tehase territooriumiga. Paviljoni katab plekk-kattega kuppel, millel troonib ümar tipp. Hoone seinapinna ja kupli vahel asub horisontaalne karniis. Hoonel on tänavapoolsel küljel asub kolm neogooti vormis teravkaarset akent: äärtest -väiksemad, keskel suur välisaknalaua või letiga. Paviljoni sissepääs asub tagumisel, tehasepoolsel küljel.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Paviljon asun Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kopli tn 70. Hoone asub Franz Krulli tehase territooriumi administratiivhoone kõrval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kopli tänava ääres suure omanimelise masinatehase asutaja Franz Krull tuli Eestisse 1864.aastal. Aasta pärast oli F. Krullil oma väike viinavabrikute sisseseadmete valmistav
ettevõte Narvas. 1875. a müüs Franz Krull ära oma Narva töökoja ja omandas Tallinnas maatüki, kuhu ehitas vasksepa töökoja. 1.jaanuarist 1899.a reorganiseerib Franz Krull
ettevõtte aktsionäride ühinguks (A/S Franz Krull). Põhiosa aktsiatest kuulub Franz Krulli poegadele Franzile ning Gerhardile. A/S Franz Krull omandas Koplis 17 ha suuruse maatüki, kuhu kavandati ehitada kaheteistkümnest tehasehoonest koosnev kompleks. Projekteerijaks oli Berliinist kutsutud insener F. Melaun ja Eestimaa kubermanguarhitekt Erwin Bernhardt. Esialgu jõuti krundile valmis ehitada vaid ühekorruseline kontor-projekteerimisbüroo (puidust, hävinud) ja kivist masinaehitus-, sepatööde-, katelsepa- ja malmivaluosakond (4 hoonet krundi tagaosas). Krulli tehasele kuulus ka suur heinamaa Volta tn ääres, mis kavatseti jagada kruntideks. Elamute rajamine lükkus sõja tõttu edasi. I maailmasõja ajal kasutasid tallinlased seda aiakruntideks, mis ulatusid Salme tänavani. 1920. aastate alguses läks Krulli tehas pankur K Scheeli&Co kätte, kes 1922.a omas ca
80% aktsiaid. Klaus Scheel oli ka A/S Fr.Krulli juhatuse liige. Krulli ettevõte oli nii I maailmasõja lõppedes, kui ka kuni 1940.aastani üks suurimaid ja edukamaid Kalamaja
ettevõtteid tänu ümberkorraldustele, defitsiitsete majapidamiskaupade ja põllutööriistade valmistamisele, aga ka mitmetele muudele sidemetele – näiteks sai tehas ka sõjaministeeriumi tellimusi. 1920.aastatel ka tellimusi Nõukogude Venemaa vedurite remondiks. Siin ehitati ka trammivaguneid, valati kanalisatsioonikaevude katteluuke ja täideti muid linna tellimusi. 1922.aastaks oli tehase maa-alal 35 suuremat või väiksemat hoonet. 1930ndatel toimusid tehases suured ümberehitused. Enamus tehasehoonete ehitusprojekte on A. Koppelilt, osa ka diplomeeritud insenerilt Peeter Scheloumovilt. 1941.a evakueeriti tehase sisseseade ja töötajad Kisseljovski linna. Pärast sõda tehas taastati, palju hooneid ehitati nõukogude ajal juurde. Krulli kompleks on üks väheseid ajaloolisi tööstusansambleid Tallinnas, kus endiselt toimub tootmine ja mis on kasutusel oma
algses funktsioonis. 
Kopli tänav 70 paviljoni ehitusaastaks peetakse 1931.aastat. Arhitekti nime ei ole teada. Paviljoni on kasutatud leivamüügikioskina.</span>


source: A
code: 8578
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku tööstushooned, 1897-1919
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paest seinte ja punastest tellistest segmentkaarsete aknasillustega hoonetekompleks on ehitatud mitmes järgus. Vabriku tarbeks ehitatud hooned on valdavalt 2-korruselised, vaid Pärnu maantee äärne kõige linnapoolsem hoonemaht on 3-korruseline. Pärnu maantee ja Vineeri tänava nurka markeerib Pärnu maantee poolsele küljele jääv seinapinnast eenduv risaliit, mille heas paemüüritehnikas traditsiooniliste historitsistlike võtetega kujundatud dekoratiivset viiluvälja kaunistab konsoolidele toetuv dekoratiivne haritorn.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vabrikuhoone valmis osana Lutheri mööblivabriku kompleksist aastatel 1897-1919. Hoone arhitektiks on insener-arhitekt Erwin Bernhardt Bernhard (1852-1914).</span>


source: A
code: 8579
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku tööstushoone (I korrus), sajandivahetus
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt 1-korruselisele paekivist hoonele on hilisemate juurdeehituste käigus lisatud teine korrus. Hoone I korrusel on paest välisseinad ning puidust sisemine kandesõrestik. Ehitusaegsed aknad on välja vahetatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endine puidutööstuse a/s A. M. Luther rajati praegusesse asukohta arh. E. Bernhardi projekti järgi 19. sajandi lõpul. 1891. aastal valmis Bernhardi projekti järgi Vineeri tänava äärde 1-korruseline tööstushoone.</span>


source: A
code: 8580
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku katlamaja, 1896-1909
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Katlamaja seinad on algselt olnud laotud peamiselt paekivist ning osaliselt punastest tellistest, läänepoolne jõujaama hoone tahutud paekivist. Korduvate ümberehituste avade suurust ja paigutust korduvalt muudetud. Aknaavadel on kaarsillused. 1-korruselise masinasaali lõunaküljel asuvad kaks punasest tellisest korstent, mis on metallbandaažidega tugevadatud. Algselt kolmelöövilise ja viilkatusega kaetud katlahoone fragmendid on seintel osaliselt säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde ühekorruseline tööstushoone, 1897. aastal kahekorruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde kahekorruseline tootmishoone ja 1901. aastal Tatari tänavale kahekorruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde kolmekorruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri (1876-1919) ja Nikolai Vassiljevi (1875-1941) projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1912. aastal otsustati uue mööblivabriku ja väiksema tootmishoone ehitamine Vana-Lõuna tänavale. Samal ajal hakati projekteerima uut katlamaja Pärnu maantee äärse kvartali sisehoovi. Mööbli tootmist alustas ettevõte 1880. aastal. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat. 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse. Vabriku tuletõrjedepoo ehitati arhitekt Ervin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi 1912. aasta. Hoone sai Teises maailmasõjas kannatada. Taastamisprojekt valmis 1950. aastal. Hoonesse projekteeriti vabriku meditsiinitöötajate vastuvõturuumid. Hoone taastati endisel kujul, kuid siseplaneeringus tehti mõningaid muudatusi.</span>


source: A
code: 8581
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku elektrijaam, 1900. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elektrijaamahoone katus on ligi 13-meetrise sildega metallfermidel. Ristkülikukujulise põhiplaaniga paekivist hoone sissekäiku piiravad kahel pool massiivsed kontraforsid. Nende vahelt kasvab välja torniosa koos juugendliku plekist tornikiivriga. Sissepääsu kohal on ümaraken. Hoone fassaade ilmestavad suured paesillusega ümarkaaraknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde ühekorruseline tööstushoone, 1897. aastal kahekorruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde kahekorruseline tootmishoone. 1910. aastal valmis hoovipeal elektrijaama hoone ning 1901. aastal Tatari tänavale kahekorruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde kolmekorruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri (1876-1919) ja Nikolai Vassiljevi (1875-1941) projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1912. aastal otsustati uue mööblivabriku ja väiksema tootmishoone ehitamine Vana-Lõuna tänavale. Samal ajal hakati projekteerima uut katlamaja Pärnu maantee äärse kvartali sisehoovi. Mööbli tootmist alustas ettevõte 1880. aastal. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat. 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse. Vabriku tuletõrjedepoo ehitati arhitekt Ervin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi 1912. aasta. Hoone sai Teises maailmasõjas kannatada. Taastamisprojekt valmis 1950. aastal. Hoonesse projekteeriti vabriku meditsiinitöötajate vastuvõturuumid. Hoone taastati endisel kujul, kuid siseplaneeringus tehti mõningaid muudatusi.</span>


source: A
code: 8582
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku veetorn, 1910. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Neljakandiline paekivist veetorn on montaazitsehhi kõrval üks ansambli dominante. Veepaagi osa eraldub vähesel määral konsoolselt torni põhimahust. Sokli osas torn laieneb voolujooneliselt. Fassaadi ilmestavad piklikud kitsad aknad, lõunafassaadil sõõrjas aken. Veepaagi osa on hiljem kõrgemaks ehitatud. Katusel paikneb betoonpunker. Veetorniga külgneb ajalooline põhjavabrik, mis II maailmasõjas kannatada sai.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde ühekorruseline tööstushoone, 1897. aastal kahekorruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde kahekorruseline tootmishoone ja 1901. aastal Tatari tänavale kahekorruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde kolmekorruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri ja Nikolai Vassiljevi projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1880. aastal alustas ettevõte mööbli tootmist. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat (TVMK). 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse.</span>


source: A
code: 8583
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku tööstushoone, 1891, 1925
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Basilikaalne paekivihoone, mille paekivist otsafassaade ilmestavad dekoratiivsed vertikaalse jaotusega kaaraknad. Katusetarindiks olev monoliitne raudbetoonsõrestik on dekoratiivse ruumimõjuga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde 1-korruseline tööstushoone, 1897. aastal 2-korruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde 2-korruseline tootmishoone. 1910. aastal valmis hoovipeal elektrijaama hoone ning 1901. aastal Tatari tänavale 2-korruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde 3-korruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri (1876-1919) ja Nikolai Vassiljevi (1875-1941) projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1912. aastal otsustati uue mööblivabriku ja väiksema tootmishoone ehitamine Vana-Lõuna tänavale. Samal ajal hakati projekteerima uut katlamaja Pärnu maantee äärse kvartali sisehoovi. 1925. aastal ehitati ümber 1891. aastal Tatari tänava ääres valminud 1-korruseline tööstushoone. Mööbli tootmist alustas ettevõte 1880. aastal. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat. 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse. Vabriku tuletõrjedepoo ehitati arhitekt Ervin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi 1912. aasta. Hoone sai Teises maailmasõjas kannatada. Taastamisprojekt valmis 1950. aastal. Hoonesse projekteeriti vabriku meditsiinitöötajate vastuvõturuumid. Hoone taastati endisel kujul, kuid siseplaneeringus tehti mõningaid muudatusi.</span>


source: A
code: 8584
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku tööstushoone, 1896, 1897
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline ebakorrapärase põhiplaaniga paekivist hoone. Tänavapoolset krohvimata paekivist fassaadi ilmestavad aknaavadel punastest tellistest kaarsillused. Hoone hoovipoolne fassaad on krohvitud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde 1-korruseline tööstushoone, 1897. aastal 2-korruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde 2-korruseline tootmishoone. 1910. aastal valmis hoovipeal elektrijaama hoone ning 1901. aastal Tatari tänavale 2-korruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde 3-korruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri (1876-1919) ja Nikolai Vassiljevi (1875-1941) projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1912. aastal otsustati uue mööblivabriku ja väiksema tootmishoone ehitamine Vana-Lõuna tänavale. Samal ajal hakati projekteerima uut katlamaja Pärnu maantee äärse kvartali sisehoovi. 1925. aastal ehitati ümber 1891. aastal Tatari tänava ääres valminud 1-korruseline tööstushoone. Mööbli tootmist alustas ettevõte 1880. aastal. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat. 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse. Vabriku tuletõrjedepoo ehitati arhitekt Ervin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi 1912. aasta. Hoone sai Teises maailmasõjas kannatada. Taastamisprojekt valmis 1950. aastal. Hoonesse projekteeriti vabriku meditsiinitöötajate vastuvõturuumid. Hoone taastati endisel kujul, kuid siseplaneeringus tehti mõningaid muudatusi.</span>


source: A
code: 8585
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku tuletõrjedepoo, 1912. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Osaliselt 2-korruseline, kelpkatuse ja nurgatorniga depoohoone klombitud paekivist fassaad on kesktelje suhtes sümmeetriline. Algselt oli hoonel S-kujulistest savitellistest katusekate. Tänavapoolset 2-korruselist peafassaadi liigendavad kesk- ja külgrisaliidid. Klombitud paekivist fassaad on dekoorirohke. Fassaadi elavdavad risaliitide hambulised liseenid, karniisid ja suure dekoratiivse lukukiviga aknasillused. Vabriku territooriumi poolne osa oli algselt 1-korruseline. Hoone esimesel korrusel asus depoo koos meeskonnaruumid ega ning teisel korrusel paiknesid ametiruumid. Säilinud on paekivist astmetega ja metallrinnatisega peatrepp.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde ühekorruseline tööstushoone, 1897. aastal kahekorruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde kahekorruseline tootmishoone ja 1901. aastal Tatari tänavale kahekorruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde kolmekorruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri ja Nikolai Vassiljevi projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1880. aastal alustas ettevõte mööbli tootmist. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat. 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse. Vabriku tuletõrjedepoo ehitati arhitekt Ervin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi 1912. aasta. Hoone sai Teises maailmasõjas kannatada. Taastamisprojekt valmis 1950. aastal. Hoonesse projekteeriti vabriku meditsiinitöötajate vastuvõturuumid. Hoone taastati endisel kujul, kuid siseplaneeringus tehti mõningaid muudatusi.</span>


source: A
code: 8586
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 21, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Veerenni linnaosa hakkas Liivalaia, Veerenni ja Tatari t. ääres kujunema 1873. aasta paiku. Tollal kandis asum rahvapärast nimetust Kivivõllaste. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi. Toona hõivatud uutel territooriumitel hakkas linn rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. 20. sajandi algul oli kesklinna lõunaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks: sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis kõige arvukamalt elumaju just IV linnajaos. 1877. aastal asutatud Lutheri vabrik on Eesti mööblitööstuse ajaloos teedrajava tähtsusega, Tallinna vineeri- ja mööblikombinaadi (AS TVMK) nime all eksisteerib 1940. aastal natsionaliseeritud firma tänaseni, kuigi praeguseks on tootmine valdavalt linnast välja kolitud ja endised tehasehooned saanud või saams uue funktsiooni. Saeveskina alustanud ettevõtte algne nimekuju oli selle asutaja järgi Eesti mehaanilise puutööstuse aktsia selts A. M. Luther, rahvasuus kutsuti seda Lutrivabrikuks. Mööbli tootmiseni jõuti 1880. aastate I poolel, Lutheri vabriku nišiks teiste mööblivalmistajate kõrval sai vineer. Sobivalt valitud asukoht linna lõunaosas võimaldas ettevõttel laieneda (ka 1930. aastatel koostatud Tallinna tööstusrajoonide plaani järgi kuulus Lutheri vabriku ümbrus igasugust ettevõtlust soosivasse 1. rajooni). 19. sajandi lõpuks oli uuendusliku tehnoloogia tõttu suudetud tungida ka välisturule, 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel osutus vabriku toodang Grand Prix vääriliseks. Vabriku arengut esiti soodustas, kuid hiljem pidurdas maailmasõda; löögi andis järgnev Vabadussõda. Sellest hoolimata otsustas Lutheri vabrik 1920. aastate alguses tolleaegsele Lõuna tänavale töölistele uued elamud ehitada. Vabrikutööliste asulaid oli tööstushoonete lähedusse arvukalt rajatud tsaariajal (laevaehitustehaste suured asundused Koplis; nn. Läti kasarmud Vilmsi tänaval jne), 1920. aastatest on Lutrivabriku töölisteküla Tallinnas aga ainuke terviklik näide. Projekt telliti noortelt, kuid äsja Riigikogu hoone projekteerimise lõpetanutena juba mõningast tunnustust kogunud arhitektidelt Eugen Habermannilt ja Herbert Johansonilt. 1922. aasta kevadeks töötasid nad välja 4 väikeste visuaalsete ja sisuliste erinevustega tüüpprojekti, millest 2 on pealkirjastatud kui tüüp A ja B (vähese aknapinnaga tüüpi A Vana-Lõuna tänaval ei realiseeritudki. Ansambel samasuguseid A ja B tüübi maju pidi esialgse kava järgi hoonestama ka väikse ala Herne (tollal Erne) tänava ääres, kuid neid ei ehitatud valmis). Hoolimata sellest, et need kohati üksikasjades vastuollu läksid, kinnitati projekti joonised linnavalitsuses kõik korraga – projekti täiustamine ja viimistlemine ehituse käigus oli tollal tavaline praktika. Esialgsed projektid kümmekonna hoone jaoks on tehtud toonasele suurele krundile Lõuna t. 17, kus varasemast ajast juba oli ja jäeti alles üks väike puidust eluhoone (praeguse aadressiga Vana-Lõuna 29). Lutheri vabriku klubi ja tuletõrjedepoo vahelisel tänavalõigul teostati kaks majadegruppi, mis koosnevad kumbki kolmest kahekorruselisest tööliselamust. Tegemist on kompaktse üldmahuga väiksemate kivimajadega, mille ilmet kujundavad kõrged järsukaldelised kivikatused. Majad valmisid projektiga võrreldes mitmeti lihtsustatud kujul, detailides lõpuni järgimata ühtegi arvukatest joonistest, kusjuures kombineeriti erinevate tüüpide elemente. Samas olid arhitektid ilmselt arvestanudki võimalusega erinevaid välja pakutud tüüplahendusi omavahel kombineerida. Raskepärasele ja suletuse esteetikaga mängivale traditsionalismile omase võttena moodustasid aknad vaid väikese osa seinapinnast, lastes domineerida hoone mahtu esile tooval siledal krohvitud seinal. Aknaraamid on ajastule tüüpiliselt tiheda ruuduga. Traditsionalistliku ilme teenistuses on ka kõrge kelpkatus oma 2 korstnaga. 1922. aasta projekti pakutud mitmel võimalikul asendiplaanil paiknevad hooned praegusest erinevalt: mh. oli Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 vahele projektil ette nähtud veel kaks samasugust, kuid tänavalt tagasi astuvat maja, mille teostamisest aga loobuti, need on ka joonisel maha tõmmatud. Nende esifassaadid pidanuks paiknema olemasolevate hoonete tagaküljega samal joonel, nii et hoonete nurki ühendanuks kiviaed. Teostamata jäänud hoonete esine oli mõeldud toimima aiana, mida läbib tee (sarnaselt Vana-Lõuna 33 ees asuvaga). Elamud Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 on oma mõõtmetelt suuremad kui väliselt sarnased Vana-Lõuna 31, 33 ja 35, moodustades nii Lutheri vabriku tööliselamute tervikansambli sees omaette väiksema ühtse grupi. Vana-Lõuna t. 21, nagu ka majad nr. 23 ja 25, on valminud tüüpprojekti B järgi. Teostatud kujul ühendab nende 3 maja tänavapoolseid külgi katkematu kivist vundament, mille kohal kivipostide vahel lattidest piirdeaed (projekti ühel variandil ka see aed üleni kivist). Aia punaseks värvitud kiviosa jätkub hoonete fassaadidel eenduva soklina ja sissepääsu flankeerivate liseenidena. Vana-Lõuna 21 lõunaküljel ja taga on tänavast aiaga eraldatud roheala, mida hoovis piirab hiljem lisatud kõrge betoonpaneelidest müür. Samasugune müür liitub piki tänavat ka hoone põhjaseinaga. Korterelamu telgsümmeetriline peafassaad on Vana-Lõuna tänava joonel. Seina keskosas astub tänavapoolsel küljel räästast kõrgemale frontoon, selle kohale on paigutatud väike rõhtsa ristküliku kujuline vertikaalselt kolmeks ning omakorda ruudukesteks jaotatud aknaga vintskap, mõlema ülaääres on astmeline karniis. Projekti joonisel on vintskapi kahel küljel kujutatud väikseid kuulikujulisi elemente, mida sinna tegelikkuses ilmselt ei asetatud. Elamut katvat kelpkatust ääristab perimetraalne karniis, mis katkeb vaid frontooni kohal. Tänavapoolsel fassaadil I korrusel mõlemal pool ust 2 ruudukujulist akent (vertikaalselt kaheks ning omakorda väikesteks ruutudeks jaotatud). II korrusel 3 laia (kolmeks jaotatud) akent. I korruse tänavapoolsed aknad on küll joonistel kujutatud traditsionalistlikku ilmet võimendavate südamekujulise avausega luukidega, kuid tegelikkuses esinevad need hoonetel Vana-Lõuna 31 ja 35, mujal jäid need võib-olla üldse paigaldamata. Hoovipoolses seinas on akende jaotus sama, kui kõrvale jätta II korruse keskmine, trepikoja aken; lisanduvad pisikesed 1 ruudu suurused aknad. Otsaseintel ainult viimased ongi. I korruse suuremate akende all simsilaadsed eendid. Kui I korruse aknad astuvad seinapinnast sissepoole, siis II omad on seinaga samal tasapinnal. Kõiki II korruse aknaid on ette nähtud ümbritsema tumedad profileeritud piirdeliistud (projektile juurde lisatud). Realiseerimata jäid tänavapoolsed suurejoonelised sissepääsud: ümarkaarse portaali kohal paiknev silinderjas varikatus ning tümpanon oma dekoratiivse siksakmustriga pinna ja kuulikujuliste elementidega – varikatuse asemel on ukse kohal mõlemal pool maja simsilaadne eend, mida katab plekist veelaud. Samuti ei teostunud massiivsed kivikuulid kahel pool portaali ette kavandatud trepiastet – praegu avaneb esifassaadi uks otse kõnniteele. Kõik välisukse variandid on joonistel näidatud 3 profileeritud raamistuses tahvliga, asendades neist ülemise aknaga (nagu Vana-Lõuna 25) või tuues madala rõhtsa valgmiku ukse kohale (nagu Vana-Lõuna 31 ja 35). Ühiste tualettide arvelt on hoovipoolsele küljele hiljem lisatud teine sissepääs 3-astmelise kivitrepiga (seevastu elamutel Vana-Lõuna 31 ja 35 on õuepoolsed uksed algusest peale). Elamu Vana-Lõuna 21 oli kompaktne, sisaldades algselt mõlemal korrusel 4 kööktuba-korterit, millest 2 hoovipoolsemat olid paari ruutmeetri võrra suuremad. Kõigis oli sisseehitatud sahver ja panipaik. Laed on ajastule tüüpiliselt võrdlemisi kõrged – 2,7 m. Kahe kabiini ja kraanikausiga tualetid paiknesid trepikojas ning olid korruse peale ühiseks kasutamiseks. Keldris oli kogu majale ühine pesuköök, kuhu pääses vaid lõunapoolses otsaseinas paikneva omaette välisukse kaudu. 1960. aastate keskpaigas on välja ehitatud katusealune korrus, kuhu lisandus veel 2 korterit. Kuigi praegu on majas kokku 10 korterit, on uksi trepikojas vähem, sest 2 kõrvuti paiknevat korterit kuuluvad mitmel juhul ühele omanikule ja on ühendatud, võimaldades korteripinda poole võrra suurendada. Isikliku tualeti ja pesemisvõimaluse puudumine oli tolle aja töölistele suunatud elamuehituse puhul tavaline, alla 3 toaga korterites esines neid veel harva. Ehkki kogu Vana-Lõuna t. korterelamute ansambli lõikes mugavuste hulk kõikus, olid ühe maja piires kõigis korterites seega vasttärganud demokraatlikule riigile kohaselt võrdväärsed tingimused. Et valdavalt ehitati Tallinnas tollal 1–2-kordseid puumaju, on Vana-Lõuna t. korterelamute näol tegu omas ajas mitmeti silmapaistvate ja vormiliselt edumeelsete näidetega.</span>


source: A
code: 8587
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 23, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Luteri vabriku klubi ja tuletõrjedepoo vahelisel tänavalõigul teostati kaks kolmest majast koosnevat gruppi. Kõik sealsed tööliselamud on 2-korruselised. Tegemist oli kompaktse üldmahuga väiksemate kivimajadega, mille traditsionalistliku ilme teenistuses oli ka kõrge järsukaldeline kelpkatus oma 2 korstnaga. Raskepärasele ja suletuse esteetikaga mängivale traditsionalismile omase võttena moodustasid aknad vaid väikese osa seinapinnast, lastes domineerida hoone mahtu esile tooval siledal krohvitud seinal. Aknaraamid on ajastule tüüpiliselt tiheda ruuduga. Majad valmisid projektiga võrreldes mitmeti lihtsustatud kujul, järgimata detailides lõpuni ühtegi arvukatest joonistest, kusjuures kombineeriti erinevate tüüpide elemente. Samas olid arhitektid ilmselt arvestanudki võimalusega erinevaid välja pakutud tüüplahendusi omavahel põimida. 1922. aasta projekti pakutud mitmel võimalikul asendiplaanil paiknevad hooned praegusest erinevalt: mh. oli Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 vahele projektil ette nähtud veel kaks samasugust, kuid tänavalt tagasi astuvat maja, mille teostamisest aga loobuti, need on ka joonisel maha tõmmatud. Nende esifassaadid pidanuks paiknema olemasolevate hoonete tagaküljega samal joonel, nii et hoonete nurki ühendanuks kiviaed. Ehitamata jäänud hoonete esine oli mõeldud toimima aiana, mida läbib tee (sarnaselt Vana-Lõuna 33 ees asuvaga). Elamud Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 on oma mõõtmetelt suuremad kui väliselt sarnased Vana-Lõuna 31, 33 ja 35, moodustades nii Luteri vabriku tööliselamute tervikansambli sees omaette väiksema ühtse grupi. Vana-Lõuna t. 23, nagu ka majad nr. 21 ja 25, on valminud tüüpprojekti B järgi. Teostatud kujul ühendab nende 3 kivimaja tänavapoolseid külgi katkematu kivist vundament, mille kohal kivipostide vahel lattidest piirdeaed (projekti ühel variandil ka see aed üleni kivist). Aia punaseks värvitud kiviosa jätkub majade fassaadidel eenduva soklina ja sissepääsu flankeerivate liseenidena. Hoone Vana-Lõuna 23 külgedel ja taga on tänavast aiaga eraldatud roheala, mida hoovis piirab hiljem lisatud kõrge betoonpaneelidest müür. Korterelamu telgsümmeetriline peafassaad on Vana-Lõuna tänava joonel. Seina keskosas astub tänavapoolsel küljel räästast kõrgemale frontoon, selle kohale on paigutatud väike rõhtsa ristküliku kujuline vertikaalselt kolmeks ning omakorda ruudukesteks jaotatud aknaga vintskap; mõlema ülaääres jookseb astmeline karniis. Projekti joonisel on vintskapi kahel küljel kujutatud väikseid kuulikujulisi elemente, mida sinna tegelikkuses ilmselt ei asetatud. Elamut katvat kelpkatust ääristab perimetraalne karniis, mis katkeb vaid frontooni kohal. Vana-Lõuna 23 tänavapoolsel fassaadil I korrusel mõlemal pool ust 2 ruudukujulist akent (vertikaalselt kaheks ning omakorda väikesteks ruutudeks jaotatud). II korrusel 3 laia (kolmeks jaotatud) akent. I korruse tänavapoolsed aknad on küll joonistel kujutatud traditsionalistlikku ilmet võimendavate südamekujulise avausega luukidega, kuid tegelikkuses jäid need arvatavasti paigaldamata (kogu ansamblist esinevad need vaid hoonetel Vana-Lõuna 31 ja 35). Hoovipoolses seinas on akende jaotus sama, kui kõrvale jätta II korruse keskmine, trepikoja aken; lisanduvad pisikesed 1 ruudu suurused aknad. Otsaseintel ainult viimased ongi. I korruse suuremate akende all simsilaadsed eendid. Kui I korruse aknad astuvad seinapinnast sissepoole, siis II omad on seinaga samal tasapinnal. Kõiki II korruse aknaid on ette nähtud ümbritsema tumedad profileeritud piirdeliistud (projektile juurde märgitud). Realiseerimata jäid tänavapoolsed suurejoonelised sissepääsud: ümarkaarse portaali kohal paiknev silinderjas varikatus ning tümpanon oma dekoratiivse siksakmustriga pinna ja kuulikujuliste elementidega – varikatuse asemel on ukse kohal mõlemal pool maja simsilaadne eend, mida katab plekist veelaud. Samuti ei teostunud massiivsed kivikuulid kahel pool portaali ette kavandatud trepiastet – praegu avaneb esifassaadi uks otse kõnniteele. Kõik välisukse variandid on joonistel 3 profileeritud raamistuses tahvliga, millest ülemine asendatud aknaga (nagu säilinud hoonel Vana-Lõuna 25), või on ukse kohale toodud madal rõhtne valgmik (nagu Vana-Lõuna 31 ja 35). Hoovipoolsele küljele on hiljem lisatud teine sissepääs 3-astmelise kivitrepiga (seevastu elamutel Vana-Lõuna 31 ja 35 on õuepoolsed uksed algusest peale).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Veerenni linnaosa hakkas Liivalaia, Veerenni ja Tatari t. ääres kujunema 1873. aasta paiku. Tollal kandis asum rahvapärast nimetust Kivivõllaste. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi. Toona hõivatud uutel territooriumitel hakkas linn rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. 20. sajandi algul oli kesklinna lõunaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis kõige arvukamalt elumaju just IV linnajaos.   1877. aastal asutatud Luteri vabrik on Eesti mööblitööstuse ajaloos teedrajava tähtsusega, Tallinna vineeri- ja mööblikombinaadi (AS TVMK) nime all eksisteerib 1940. aastal natsionaliseeritud firma tänaseni, kuigi praeguseks on tootmine valdavalt linnast välja kolitud ja endised tehasehooned uue funktsiooni saanud (või saamas). Saeveskina alustanud ettevõtte algne nimekuju oli selle asutaja järgi Eesti mehaanilise puutööstuse aktsia selts A. M. Luther, rahvasuus kutsuti seda Lutrivabrikuks. Mööbli tootmiseni jõuti 1880. aastate I poolel, Luteri vabriku nišiks teiste mööblivalmistajate kõrval sai vineer. Sobivalt valitud asukoht linna lõunaosas võimaldas ettevõttel laieneda (ka 1930. aastatel koostatud Tallinna tööstusrajoonide plaani järgi kuulus Luteri vabriku ümbrus igasugust ettevõtlust soosivasse 1. rajooni). 19. sajandi lõpuks oli uuendusliku tehnoloogia tõttu suudetud tungida ka välisturule, 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel osutus vabriku toodang Grand Prix vääriliseks. Vabriku arengut esiti soodustas, kuid hiljem pidurdas maailmasõda; löögi andis järgnev Vabadussõda. Sellest hoolimata otsustas Luteri vabrik 1920. aastate alguses tolleaegsele Lõuna tänavale töölistele uued elamud ehitada. Vabrikutööliste asulaid oli tööstushoonete lähedusse arvukalt rajatud tsaariajal (nt. laevaehitustehaste suured asundused Koplis; nn. Läti kasarmud Vilmsi tänaval), 1920. aastatest on Luteri vabriku töölisteküla Tallinnas aga ainuke terviklik näide. Projekt telliti noortelt, kuid äsja Riigikogu hoone projekteerimise lõpetanutena juba mõningast tunnustust kogunud arhitektidelt Eugen Habermannilt ja Herbert Johansonilt. 1922. aasta kevadeks töötasid nad välja 4 väikeste visuaalsete ja sisuliste erinevustega tüüpprojekti, millest 2 pealkirjastatud kui tüüp A ja B (vähese aknapinnaga tüüpi A Vana-Lõuna tänaval ei realiseeritudki. Ansambel samasuguseid A ja B tüübi maju pidi esialgse kava järgi hoonestama ka väikse ala Herne (tollal Erne) tänava ääres, kuid valmis neid ei ehitatud). Hoolimata sellest, et need kohati üksikasjades vastuollu läksid, kinnitati projekti joonised linnavalitsuses kõik korraga – projekti täiustamine ja viimistlemine ehituse käigus oli tollal tavaline praktika. Esialgsed projektid kümmekonna hoone jaoks on tehtud toonasele suurele krundile Lõuna t. 17, kus jäeti alles üks juba varasemast ajast olemasolev puidust eramu (praeguse aadressiga Vana-Lõuna 29).</span>


source: A
code: 8588
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 25, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline eluhoone lähtub 20. sajandi alguse saksa aedlinnadele omasest heimatkunsti traditsioonist, mida iseloomustab hoone kuubikujuline maht ja kõrge kelpkatus. Algsetest detailidest on trepikojas säilinud paeastmetega trepp, ühe korteri tahveluks ja algsed aknad. Keldris on säilinud kaks tahvelust.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde ühekorruseline tööstushoone, 1897. aastal kahekorruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde kahekorruseline tootmishoone ja 1901. aastal Tatari tänavale kahekorruseline tsehh. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde kolmekorruseline juurdeehitis. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri ja Nikolai Vassiljevi projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1880. aastal alustas ettevõte mööbli tootmist. Lutheri pojad Christian Wilhelm (1857-1914) ja Carl Wilhelm (1859-1903) viisid perefirma murranguliste uuendusteni vineeri tootmise tehnoloogias. Vabriku vineerist toolipõhja edu avas rahvusvahelised müügisuhted. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1945–1968. aastani kandis nimetust Tallinna Vineeri ja Mööblivabrik, 1968–1993. aastani Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat. 2005. aastal viidi tootmine üle Kohilasse. Vala-Lõuna tänava ääres paiknevad vabriku meistritele ja töölistele mõeldud elamud ehitatid 1922. aastal arhitektide Eugen Habermanni (1884-1944) ja Herbert Johansoni (1884-1964) projekti järgi.</span>


source: A
code: 8589
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku inseneride elamu, 1927. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu paikneb sügaval hoovis, küljega Vana-Lõuna tänava poole. Majani viib tänini algupärane paekiviplaatidest jalgtee. Tegu on puitsõrestikehitisega, vahepealne seinaosa täidetud saepuruga. Hoonet ümbritseb eenduv krohvitud sokkel. Elanike hulgas levinud legendi kohaselt ehitati maja juba varem alustatud, kuid pooleli jäänud elamu vundamendile, kuid tõestust selle kohta ei ole. Puidust kahekordse kortermaja fassaadid on traditsionalismile omase võttena viimistletud hööveldamata katteliistuga püstlaudisega (nn. asuniku laudis), nurgalauad profileerimata. Kaks 6-astmelise esindusliku paekivitrepiga sissepääsu paiknevad põhjaseinas. Ukseavasid raamistavad profileerimata piirdelauad. Sissepääsu ümbritseb dekoratiivne korvkaarne vöönd, mille tümpanoni osa on kujundatud puitliistudega markeeritud päikesekiirtena. Ukse raamistus läheb üle poolt treppi katvaks ümarate nurkadega pergolaks – traditsionalistlikule arhitektuurile iseloomulik joon. Välisuksed on 3 profileeritud raamistuses tahvliga, millest ülemine asendatud rombideks ja kolmnurkadeks jaotatud aknaga. Aknaraamid on ajastule tüüpiliselt tiheda ruuduga. Kõiki aknaid ümbritsevad lamedad piirdelauad, akende all simsid. Esiküljel mõlemal korrusel 4 püstise ristküliku kujulist akent, millest äärmised kohakuti, kuid I korruse 2 keskmist akent kõrvuti viidud. See võimaldas I korruse mõlema aknapaari vahele paigutada pisikese, 1 ruudu suuruse akna. Samasugune aken on ka välisukse kõrval. II korruse aknad on võrdsete vahedega, aknaid ühendab nende all kulgev pikk simss. Kahel pool esifassaadi II korruse akende rida nende ülaäärega samal joonel väike ümaraken. Otsaseinte sissepääsupoolse seina ääres mõlemal korrusel 1 trepikotta avanev aken, I korruse oma madal, tihedaruuduline. Tagaküljel laiutavad üle fassaadi mõlemal korrusel 4 võrdsete vahedega akent.  Hoone traditsionalistliku ilme teenistuses on mh. seda kattev laineliste keraamiliste katusekividega kõrge kelpkatus. Elamul on 3 korstent, keskmine teistest laiem. Otsakelba alaosa keskel on madal lamekaarne vertikaalselt kolmeks jaotatud aknaga vintskap. Väike poolringikujuline uuk on ka esifassaadi keskosas, aken kolmnurkadeks jaotatud.  Hoone sisemuses on selle esiküljepoolsetes nurkades keerdtrepid. Praegu on hoones 4 ühesuurust, 2 toa ja köögiga korterit. Korterite siseuksed kujundatud kolme kitsa vertikaalse ja ülaosas ühe suure ruudukujulise tahvliga. Maja Vana-Lõuna 27 korterid olid vasttärganud demokraatlikule riigile kohaselt võrdlemisi sarnaste heade tingimustega ning suunatud kõrgemal kohal töötajatele. Ajastu üldise elamuehitusega võrreldes oli selles majas oluliselt enam mugavusi, puudutagu see isikliku tualeti olemasolu, korterite suurust või akende avanemist mitmesse suunda. Kuna valdavalt olid toona Tallinna eeslinnades asuvates majades kööktoad või 1-toalised väikekorterid ning käimla asus koridoris, olid sellised korterid, nagu siin, juba üsna jõuka rahva eluasemed. Samas ei olnud inseneride maja näol siiski tegemist ka päris esinduselamuga. Priviligeeritud kortermaja oli ühest küljest küll tänavast eemal, teiste majade taga, mis tagas võrreldes teiste Luteri tööstusasula ansambli elamutega suurema privaatsuse, samuti paiknes see Luteri vabriku klubi läheduses, kuid kohe teispool maja algas tööstustsoon.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Veerenni linnaosa hakkas Liivalaia, Veerenni ja Tatari t. ääres kujunema 1873. aasta paiku. Tollal kandis asum rahvapärast nimetust Kivivõllaste. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi. Toona hõivatud uutel territooriumitel hakkas linn rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. 20. sajandi algul oli kesklinna lõunaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused. Vajalike ressursside puudumisel jäid kõrgete kivimajade asemel endiselt domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) 2–3-korruselised puumajad. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis kõige arvukamalt elumaju just IV linnajaos.   1877. aastal asutatud Luteri vabrik on Eesti mööblitööstuse ajaloos teedrajava tähtsusega, Tallinna vineeri- ja mööblikombinaadi (AS TVMK) nime all eksisteerib 1940. aastal natsionaliseeritud firma tänaseni, kuigi praeguseks on tootmine valdavalt linnast välja kolitud ja endised tehasehooned uue funktsiooni saanud (või saamas). Saeveskina alustanud ettevõtte algne nimekuju oli selle asutaja järgi Eesti mehaanilise puutööstuse aktsia selts A. M. Luther, rahvasuus kutsuti seda Lutrivabrikuks. Mööbli tootmiseni jõuti 1880. aastate I poolel, Luteri vabriku nišiks teiste mööblivalmistajate kõrval sai vineer. Sobivalt valitud asukoht linna lõunaosas võimaldas ettevõttel laieneda (ka 1930. aastatel koostatud Tallinna tööstusrajoonide plaani järgi kuulus Luteri vabriku ümbrus igasugust ettevõtlust soosivasse 1. rajooni). 19. sajandi lõpuks oli uuendusliku tehnoloogia tõttu suudetud tungida ka välisturule, 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel osutus vabriku toodang Grand Prix vääriliseks. Vabriku arengut esiti soodustas, kuid hiljem pidurdas maailmasõda; löögi andis järgnev Vabadussõda. Sellest hoolimata otsustas Luteri vabrik 1920. aastate alguses tolleaegsele Lõuna tänavale töölistele uued elamud ehitada. Vabrikutööliste asulaid oli tööstushoonete lähedusse arvukalt rajatud tsaariajal (nt. laevaehitustehaste suured asundused Koplis; nn. Läti kasarmud Vilmsi tänaval), 1920. aastatest on Luteri vabriku töölisteküla Tallinnas aga ainuke terviklik näide. Projekt toonasele suurele krundile Lõuna t. 17, kus jäeti alles üks juba varasemast ajast olemasolev puidust eramu (praeguse aadressiga Vana-Lõuna 29), telliti noortelt, kuid äsja Riigikogu hoone projekteerimise lõpetanutena juba mõningast tunnustust kogunud arhitektidelt Eugen Habermannilt ja Herbert Johansonilt. Kui enamus ümbritsevaid maju (Vana-Lõuna 21, 23, 25, 31, 33 ja 35) ongi ehitatud selle 1922. aasta projekti järgi, siis Vana-Lõuna 27 lisandus elamuansamblile mõni aasta hiljem: Luteri vabriku inseneride elamu on ilmselt kavandatud 1927. aastal, võimalik, et samuti arhitekt Herbert Johansoni poolt.</span>


source: A
code: 8590
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 29, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivist vundamendiga 1-kordset puumaja katab madalakaldeline viilkatus, mida toetavate sarikate voluutjad otsad on saelõikelised. Katuse kattematerjaliks on hetkel eterniit; majal on 2 silikaattellisest korstent. Laudvoodriga kaetud rõhtpalkmaja profileeritud simsside, karniiside, piirdeliistude jm. detailide kujunduses kajastub 19. sajandi lõpule omaselt historitsistlik-klassitsistlik vormikeel. Hoone nurkades on liseenidena kujundatud nurgalauad, nende kohal eendub otsaseintel elu- ja katusekorruse vahel kulgev karniis. Vahelduva kujundusega laudis elavdab fassaade: eenduva paekivist sokli kohal on u. 70 cm kõrgune kitsa püstlaudisega riba, selle kohal simss, seina põhiosa katavad rõhtsad profileeritud voodrilauad, viiludel karniisi kohal taas vertikaallaudis. Kõik aknad ajastu stiilile omaselt väiksemateks ruutudeks jaotatud, mitmed väikese õhuaknaga. Tähelepanuväärselt on alal hoitud kõigi akende luugid, lihtsa kujundusega. Akende kohal puidust veelauad. Säilinud esialgsed metallnurgikud ja -hinged. Tänavapoolses otsaseinas on 2 püstakent, framuug liigendub kaheks ruuduks. Viilu all mõlemal pool lähestikku 2 väiksemat ühtses raamistuses akent, ruudukesteks jaotatud. Vana-Lõuna 25 poolses seinas on ebaühtlaste vahedega 3 püstakent. Sissepääs algupärase tahveluksega (all ja ülal rõhtne, keskel 2 püstist piklikku tahvlit) paikneb hoovipoolses otsaseinas, millele liitub Vana-Lõuna 25 poolses osas piki seina kulgev piklik madalam hooneosa (seal paiknevad tualett ja vannituba), väljaehitise Vana-Lõuna 25 poolses küljes väike ruudukujuline aken. Laineliste tugedega varikatusega ukse ja väljaehitise vahel on püstaken. Vana-Lõuna 31 poolse mitmekümne cm võrra kõrgema sokliga fassaadil hoovipoolses osas madalamad aknad. Fassaadi varjab u. pooles ulatuses hilisem juurdeehitus – kinnine veranda –, mis muudab maja põhiplaani L-kujuliseks. Avar veranda kajastub ka 1900. aasta projektil, seal aga ilma praeguste suurte akendeta. Selle Vana-Lõuna 31 poolses seinas on eraldi tiibuks (3 eenduva tahvliga, millest keskmine ruudukujuline), ukse kohal olev framuug jaotub 3 ruuduks. Vahetult ukse kõrval (tänava suunas) on tihedalt kõrvuti 2 püstakent.   Mainitud kõrgema sokliga majaosa tingib ka siseruumide jagunemise mitmele tasapinnale. Hoonesse sisenedes satub esmalt kööki, kust pääseb kõikidesse teistesse ruumidesse: tualetti, vannituppa, magamistuppa, tõstetud põrandapinnaga tuppa ning esikusse, kust omakorda edasi kahte tuppa ja verandale. Elamu siseruumid on terviklikuna algsel kujul alal hoitud, säilinud on kõik algsed tahveluksed koos linkidega, peegellaed, esialgne historitsistlikus laadis ahi kahe Vana-Lõuna t. poolse toa vahel jpm., esineb väikseid lisandusi 1920.–30. aastatest. Kõik ruumid on säilitanud oma esialgse funktsiooni.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Veerenni linnaosa hakkas Liivalaia, Veerenni ja Tatari t. ääres kujunema 1873. aasta paiku. Tollal kandis asum rahvapärast nimetust Kivivõllaste. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi. Toona hõivatud uutel territooriumitel hakkas linn tasapisi rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. Veel 20. sajandi algul oli kesklinna lõunaosa suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis kõige arvukamalt elumaju just IV linnajaos. 1877. aastal asutatud Luteri vabrik on Eesti mööblitööstuse ajaloos teedrajava tähtsusega, Tallinna vineeri- ja mööblikombinaadi (AS TVMK) nime all eksisteerib 1940. aastal natsionaliseeritud firma tänaseni, kuigi praeguseks on tootmine valdavalt linnast välja kolitud ja endised tehasehooned uue funktsiooni saanud (või saamas). Vabriku eelkäijaks oli 1870. aastate keskel Alexander Martin Lutheri ja kaupmees Markel Makarowi rajatud puuhoov – puidust ehitustarvete ostu-müügiga tegelev edukas ettevõte. Saeveskina alustanud ettevõtte algne nimekuju oli selle asutaja järgi "Eesti mehaanilise puutööstuse aktsia selts A. M. Luther", rahvasuus kutsuti seda Lutrivabrikuks. Mööbli tootmiseni jõuti 1880. aastate I poolel, Luteri vabriku n.-ö. nišiks teiste mööblivalmistajate kõrval sai vineer. Sobivalt valiti asukoht linna lõunaosas, raudtee ääres, mis võimaldas ettevõttel laieneda (ka 1930. aastatel koostatud Tallinna tööstusrajoonide plaani järgi kuulus Luteri vabriku ümbrus igasugust ettevõtlust soosivasse 1. rajooni). 19. sajandi lõpuks oli uuendusliku tehnoloogia tõttu suudetud tungida ka välisturule. 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel osutus vabriku toodang Grand Prix vääriliseks. Vabriku arengut esiti soodustas, kuid hiljem pidurdas maailmasõda; löögi andis järgnev Vabadussõda. Sellest hoolimata otsustas Luteri vabrik 1920. aastate alguses tolleaegsele Lõuna tänavale töölistele uued elamud ehitada. Vabrikutööliste asulaid oli tööstushoonete lähedusse arvukalt rajatud tsaariajal (nt. laevaehitustehaste suured asundused Koplis; nn. Läti kasarmud Vilmsi tänaval), 1920. aastatest on Luteri vabriku töölisteküla Tallinnas aga ainuke terviklik näide. Luteri vabriku tööliste elamuansamblit mitmekesistab varasema hoonestuse olemasolu mälestise Vana-Lõuna 29 näol. Elamu kajastub üksiku, juba varem olemas oleva hoonena 1922. aasta kevadel arhitektide Eugen Habermanni ja Herbert Johansoni koostatud plaanidel, kes töötasid toonasele Lõuna tänavale välja uute korterelamute (s.o. praegused Vana-Lõuna t. 21, 23, 25, 31, 33 ja 35) tüübid. Luteri vabriku puuhoovi juhataja elamuks ehitatud hoone projekt on aastast 1900, kuid on põhjust arvata, et osa hoonest on kümmekond aastat varasem. Mitmes etapis täiendatud hoone põhikehand paikneb otsaseinaga praeguse Vana-Lõuna t. poole. 1920. aastatel taodeldud ansamblilisust rõhutab elamu sidumine tervikansamblisse, jätkates selle ees uute kortermajade vahele rajatud, asumile tüüpset piirdeaeda: korterelamute tänavapoolseid külgi ühendab punaseks värvitud kivist vundament, mille kohal kivipostide vahel lattidest aed. Majast veidi Vana-Lõuna 31 pool paikneb värav.</span>


source: A
code: 8591
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 31, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamut katab sakmeliste keraamiliste katusekividega kõrge kelpkatus, mida ääristab perimetraalne nõgusa profiiliga karniis. Sissepääsu kohal on projektil nii tänava- kui hoovipoolsel küljel poolringikujuline vintskap, mille aknale joonistab raamistus A-tähe või krooni laadse motiivi. Esikülje algne vintskap kõrvaldati ilmselt katusealuse korruse välja ehitamisega, kui kõigile külgedele lisati rohmakad uugid (hoovi pool on ühe suure asemel 2 väiksemat). Tänavapoolsel fassaadil I korrusel mõlemal pool ust 2, II korrusel keskmistega samal joonel veel 2 ruudukujulist akent (vertikaalselt kaheks ja omakorda ruudukesteks jaotatud). I korruse tänavapoolsete akende ees traditsionalistlikku ilmet võimendavad südamekujulise avausega luugid. Hoovipoolne sein meenutab teostunud kujul tüübi A fassaadi: II korruse keskel on vaid lai trepikoja aken, I korrusel mõlemal pool ust ruudukujuline aken, neile lisanduvad pisikesed 1 ruudu suurused aknad. II korruse korteriaknad on, erinevalt projektist, viidud otsaseintele, kus on aknad ka tänavapoolses osas (tüübi A projektil avanevad korteriaknad ka II korruse hooviseina). I korruse suuremate akende all simsilaadsed eendid. Kõiki II korruse aknaid ääristavad tumedad profileeritud piirdeliistud. Kui I korruse aknad astuvad seinapinnast sissepoole, siis II omad on seinaga samal tasapinnal. Hoone Vana-Lõuna 31 (nagu ka Vana-Lõuna 35) trepikoda läbib kogu maja, avanedes ka hoovipoolsele küljele. Nii tänava- kui hoovipoolne välisuks liigendub kolmeks profileeritud raamistuses tahvliks. Projektil on portaali ette kavandatud kivist trepiaste. Hoovi pool on see praegugi olemas, kuid esifassaadi uks avaneb otse kõnniteele – kultuurikiht on sellest 80 aastaga u. 10 cm võrra kõrgemale tõusnud. Tänavapoolse sissepääsu kohal on uksest veidi laiem madal rõhtne framuug, mille raamistus jaguneb kolmeks reas paiknevaks ovaaliks (nagu ka Vana-Lõuna 35). Mõlema välisukse kohal on simsilaadne eend, mida katab plekist veelaud. Elamu Vana-Lõuna 31 projektil on I korrusel kaks 2-toalist ja II korrusel kaks paari ruutmeetri võrra suuremat 3-toalist korterit. 1960. aastate keskpaigas on välja ehitatud eluhoone katusealune korrus, kuhu lisandus veel 2 korterit. Praegu on elumajas kokku 6 korterit. 1920. aastatel tehase töötajatele ehitatud elamu kohta tähelepanuväärselt olid kõikidesse korteritesse ette nähtud tualetid, samuti panipaigad. Aknad on I korruse korterites kahele, II korrusel kolmele poole, võimaldades päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel maksimaalselt tubadesse jõuda. Koos eluhoonetega projekteeriti väike 1-kordne kivist krohvitud abihoone, ukse ja kahe samasuguste luukidega aknaga, viilkatusega; hoone mõlemale küljele liituvasse püstlaudisega pikka tiiba pidid jääma ühised kuurid (12 ust). Vana-Lõuna 33 taga paiknev kiviosa on ka alles, samuti puust tiib Vana-Lõuna 35 taga. Et valdavalt ehitati Tallinnas tollal 1–2-kordseid puumaju, on Vana-Lõuna t. kivist korterelamute näol tegu omas ajas mitmeti silmapaistvate ja vormiliselt edumeelsete näidetega. Võrreldes elamutega Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 oli selle grupi majades oluliselt enam mugavusi, puudutagu see isikliku tualeti olemasolu, korterite suurust või akende avanemist mitmesse suunda. Sarnane välisilme ning esimestest väiksem maht ei viita sellistele hierarhilistele erinevustele kuidagi. Samas olid need, vabrikus kõrgemal kohal olevatele töötajatele ja ametnikele suunatud korterid ühe maja piires (tubade erinevast arvust hoolimata) vasttärganud demokraatlikule riigile kohaselt võrdlemisi sarnaste heade tingimustega. Märkimist väärib ka, et priviligeeritud kortermajad Vana-Lõuna 31, 33 ja 35 olid Luteri vabriku klubi vahetus läheduses, samal ajal, kui kööktubadega kortermajade naabruses paiknesid tööstusrajatised.</span>


source: A
code: 8592
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 33, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Korterelamu Vana-Lõuna 33 telgsümmeetriline peafassaad astub Vana-Lõuna tänavalt mituteist meetrit eemale. Hoonetegrupist ainsana ei saa seda otseselt siduda ühegi projekti joonisega, tegu on ansamblis mitmes mõttes ainukordse lahendusega. Viimast eelkõige seetõttu, et II maailmasõja käigus sai hoone tugevalt kannatada ning ehitati üles muudetud kujul, mh. on hoone seinad rõhtpalkidest. Esimene väliselt silmatorkav erinevus ülejäänud ansambli majadest on katteliistuga püstlaudis II korruse viimistlusmaterjalina, vaid trepikoda on esiküljel kogu ulatuses krohvitud. Elamut katab kõrge kelpkatus, ka korstende valge värv, kuid eelkõige paiknemine katuseharjast tänava pool (mitte sellega kohakuti) on ansambli lõikes erandlik. Erinevalt majadest Vana-Lõuna 31 ja 35 on käesoleval hoonel eenduv sokkel. Sissepääsu kohal on poolringikujuline vintskap, mille aknale joonistab raamistus kroonilaadse motiivi. Ainsana kogu tänava majadest on siin eeskujuks võetud projekt, kus seina keskosa tõuseb katuseäärest kõrgemale, praegusel kujul räästa koguni läbistades. Ka vintskapi vormistus erineb nii projekti kui Vana-Lõuna 31 ja 35 omast: nii on see muutunud kumerate ja nõgusate üleminekutega mängivaks frontooniks. Et katusealuse korruse välja ehitamisega lisati kõigile külgedele uugid, on tagakülje algne vintskap ilmselt jäänud uue laia uugi varju või hävinud. Vana-Lõuna 33 tänavapoolsel fassaadil mõlemal korrusel mõlemal pool trepikoda üks ruudukujuline aken (vertikaalselt kaheks ja omakorda ruudukesteks jaotatud). Trepikoja aken II korrusel on ansambli ainsana ehitatud püstise ristküliku kujuliseks. I korruse tänavapoolsed aknad on küll joonistel kujutatud traditsionalistlikku ilmet võimendavate südamekujulise avausega luukidega, kuid tegelikkuses võisid need jääda paigaldamata (kogu ansamblist esinevad need vaid hoonetel Vana-Lõuna 31 ja 35). Hoovipoolne sein on ansambli hoonete kõikvõimalikke fassaadilahendusi arvesse võttes ootamatult ebasümmeetriline: põhjapoolses osas on mõlemal korrusel 2 ruudukujulist akent, lõunapoolses mõlemal korrusel 1. Vana-Lõuna 27 poolsel otsaseinal on mõlemal korrusel enam-vähem seina keskosas ruudukujuline aken, seina hoovipoolses osas on algselt ilmselt mõlemal korrusel olnud pisike 1 ruudu suurune aken, mis II korrusel hiljem suuremaks ehitatud. Luteri vabriku klubi poolsel otsaseinal mõlemal korrusel kohakuti 2 ruudukujulist akent. Kui tänava ülejäänud sama tüüpi majade I korruse aknad astuvad seinapinnast sissepoole, siis siin on kõik aknad (v.a. trepikoja oma) seinaga samal tasapinnal. Kõik välisukse variandid on joonistel 3 profileeritud raamistuses tahvliga, asendades neist ülemise aknaga (nagu Vana-Lõuna 25) või tuues madala rõhtsa valgmiku ukse kohale (nagu Vana-Lõuna 31 ja 35). Portaali ette on kavandatud kivist trepiaste. Realiseerimata jäid kõigil Vana-Lõuna tänava elamutel suurejoonelised sissepääsud: ümarkaarse portaali kohal paiknev silinderjas varikatus ning tümpanon oma dekoratiivse siksakmustriga pinna ja kuulikujuliste elementidega – varikatuse asemel on enamusel majadest ukse kohal mõlemal pool maja simsilaadne eend, mida katab plekist veelaud. Elamul Vana-Lõuna 33 need puuduvad. Realiseerimata jäid ka massiivsed kivikuulid kahel pool portaali. Teostunud on siin aga (tänaval ainsana) ukseesine kivist trepiaste. Kõik välisukse variandid on joonistel kolme  profileeritud raamistuses tahvliga, millest ülemine asendatud aknaga (nagu säilinud hoonel Vana-Lõuna 25), või on ukse kohale toodud madal rõhtne valgmik (nagu Vana-Lõuna 31 ja 35).  Elamus Vana-Lõuna 33 on projektil I korrusel kaks 2-toalist ja II korrusel kaks paari ruutmeetri võrra suuremat 3-toalist korterit. Ajastu kohta tähelepanuväärselt olid kõikidesse korteritesse ette nähtud tualetid, samuti panipaigad. Aknad olid kõigis korterites kolmele poole, võimaldades päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel maksimaalselt tubadesse jõuda. 1960. aastate keskpaigas on välja ehitatud eluhoone katusealune korrus, kuhu lisandus veel 2 korterit. Praegu on elumajas kokku 6 korterit. Koos eluhoonetega projekteeriti ka väike 1-kordne krohvitud abihoone, ukse ja kahe samasuguste, eelpool kirjeldatud luukidega aknaga, ning viilkatusega; hoone mõlemale küljele liituvasse püstlaudisega viimistletud pikka tiiba pidid jääma  kõigi korterite kuurid (12 ust). Vana-Lõuna 33 taga paiknev abihoone kiviosa on ka alles, samuti puust tiib Vana-Lõuna 35 taga. Et valdavalt ehitati Tallinnas tollal 1–2-kordseid puumaju, oli Vana-Lõuna t. kivist korterelamute näol tegu omas ajas mitmeti silmapaistvate ja vormiliselt edumeelsete näidetega. Võrreldes elamutega Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 oli selle grupi majades oluliselt enam mugavusi, puudutagu see isikliku tualeti olemasolu, korterite suurust või akende avanemist mitmesse suunda. Sarnane välisilme ning esimestest väiksem maht ei viita sellistele hierarhilistele erinevusele kuidagi. Samas olid ühe maja piires korterid tubade erinevast arvust hoolimata vasttärganud demokraatlikule riigile kohaselt võrdlemisi sarnaste heade tingimustega ning suunatud vabriku kõrgemal kohal töötajatele. Märkimist väärib ka, et priviligeeritud kortermajad Vana-Lõuna 31, 33 ja 35 olid Luteri vabriku klubi vahetus läheduses, samal ajal, kui kööktubadega kortermajade naabruses paiknesid tööstusrajatised. Sõjas tugevasti kannatada saanuna ja seejärel muudetud kujul üles ehitatuna peitub elamu Vana-Lõuna 33 peamine väärtus arhitektuurimälestisena ansamblilisuses tänava ülejäänud tööliselamutega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Veerenni linnaosa hakkas Liivalaia, Veerenni ja Tatari t. ääres kujunema 1873. aasta paiku. Tollal kandis asum rahvapärast nimetust Kivivõllaste. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi. Toona hõivatud uutel territooriumitel hakkas linn rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. 20. sajandi algul oli kesklinna lõunaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis kõige arvukamalt elumaju just IV linnajaos.   1877. aastal asutatud Luteri vabrik on Eesti mööblitööstuse ajaloos teedrajava tähtsusega, Tallinna vineeri- ja mööblikombinaadi (AS TVMK) nime all eksisteerib 1940. aastal natsionaliseeritud firma tänaseni, kuigi praeguseks on tootmine valdavalt linnast välja kolitud ja endised tehasehooned uue funktsiooni saanud (või saamas). Saeveskina alustanud ettevõtte algne nimekuju oli selle asutaja järgi Eesti mehaanilise puutööstuse aktsia selts A. M. Luther, rahvasuus kutsuti seda Lutrivabrikuks. Mööbli tootmiseni jõuti 1880. aastate I poolel, Luteri vabriku nišiks teiste mööblivalmistajate kõrval sai vineer. Sobivalt valitud asukoht linna lõunaosas võimaldas ettevõttel laieneda (ka 1930. aastatel koostatud Tallinna tööstusrajoonide plaani järgi kuulus Luteri vabriku ümbrus igasugust ettevõtlust soosivasse 1. rajooni). 19. sajandi lõpuks oli uuendusliku tehnoloogia tõttu suudetud tungida ka välisturule, 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel osutus vabriku toodang Grand Prix vääriliseks. Vabriku arengut esiti soodustas, kuid hiljem pidurdas maailmasõda; löögi andis järgnev Vabadussõda. Sellest hoolimata otsustas Luteri vabrik 1920. aastate alguses tolleaegsele Lõuna tänavale töölistele uued elamud ehitada. Vabrikutööliste asulaid oli tööstushoonete lähedusse arvukalt rajatud tsaariajal (nt. laevaehitustehaste suured asundused Koplis; nn. Läti kasarmud Vilmsi tänaval), 1920. aastatest on Luteri vabriku töölisteküla Tallinnas aga ainuke terviklik näide. Projekt telliti noortelt, kuid äsja Riigikogu hoone projekteerimise lõpetanutena juba mõningast tunnustust kogunud arhitektidelt Eugen Habermannilt ja Herbert Johansonilt. 1922. aasta kevadeks töötasid nad välja 4 väikeste visuaalsete ja sisuliste erinevustega tüüpprojekti, millest 2 pealkirjastatud kui tüüp A ja B (vähese aknapinnaga tüüpi A Vana-Lõuna tänaval ei realiseeritudki. Ansambel samasuguseid A ja B tüübi maju pidi esialgse kava järgi hoonestama ka väikse ala Herne (tollal Erne) tänava ääres, kuid valmis neid ei ehitatud). Hoolimata sellest, et need kohati üksikasjades vastuollu läksid, kinnitati projekti joonised linnavalitsuses kõik korraga – projekti täiustamine ja viimistlemine ehituse käigus oli tollal tavaline praktika. Esialgsed projektid kümmekonna hoone jaoks on tehtud toonasele suurele krundile Lõuna t. 17, kus jäeti alles üks juba varasemast ajast olemasolev puidust eramu (praeguse aadressiga Vana-Lõuna 29). Luteri vabriku klubi ja tuletõrjedepoo vahelisel tänavalõigul teostati kaks kolmest majast koosnevat gruppi. Kõik sealsed tööliselamud on 2-korruselised. Tegemist oli kompaktse üldmahuga väiksemate kivimajadega, mille traditsionalistliku ilme teenistuses oli ka kõrge järsukaldeline kelpkatus oma 2 korstnaga. Raskepärasele ja suletuse esteetikaga mängivale traditsionalismile omase võttena moodustasid aknad vaid väikese osa seinapinnast, lastes domineerida hoone mahtu esile tooval siledal krohvitud seinal. Aknaraamid on ajastule tüüpiliselt tiheda ruuduga. Majad valmisid projektiga võrreldes mitmeti lihtsustatud kujul, järgimata detailides lõpuni ühtegi arvukatest joonistest, kusjuures kombineeriti erinevate tüüpide elemente. Samas olid arhitektid ilmselt arvestanudki võimalusega erinevaid välja pakutud tüüplahendusi omavahel põimida. 1922. aasta projekti pakutud mitmel võimalikul asendiplaanil paiknevad hooned praegusest erinevalt (vaid Vana-Lõuna 33 asub ette nähtud kohal): nimelt olid 3-hoonelise grupi kaks külgmist hoonet mõeldud seisma tänava suhtes küljega, ning keskmise hoone fassaad olema esimeste hoovipoolse otsaseinagaga samal joonel. Sel viisil oleksid kõigi majade sissepääsud avanenud ühisele rohealale, mille tänavaäärset külge piiranuks kiviaed. Teise variandi järgi olid kõigi hoonete fassaadid tänava suunas, kuid Vana-Lõuna 33 oli mõnemeetrise tagasiastega tänavajoonest paigutatud majade Vana-Lõuna 31 ja 35 vahele. Korterelamud Vana-Lõuna 31, 33 ja 35 moodustavad Luteri vabriku tööliselamute tervikansambli sees omaette väiksema kokkukuuluva ühtse grupi, mis on väliselt sarnastest majadest Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 oma mõõtmetelt väiksemad. Kõigi kolme kortermaja sissepääsud on tänavapoolses küljes, kuid elamu Vana-Lõuna 33 esifassaad asub hoonete Vana-Lõuna 31 ja 35 tagaseinast mõne meetri võrra sügavamal hoovis. Vana-Lõuna 33 ees on avar aed, mida läbib uksest tänavaäärse väravani sirge paekiviplaatidest tee. Elamute Vana-Lõuna 31 ja 35 tänavapoolseid külgi ühendab kivist vundament, mille kohal kivist postide vahel lattidest piirdeaed, värav paikneb aia keskosas nimetatud.</span>


source: A
code: 8593
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku töötajate elamu Vana-Lõuna t. 35, 1922. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Korterelamu Vana-Lõuna 35 telgsümmeetriline peafassaad on Vana-Lõuna tänava joonel. Elamut katab sakmeliste keraamiliste katusekividega kõrge kelpkatus, mida ääristab perimetraalne karniis. Sissepääsu kohal on projektil nii tänava- kui hoovipoolsel küljel poolringikujuline vintskap, mille aknale joonistab raamistus A-tähe või krooni laadse motiivi. Et katusealuse korruse välja ehitamisega lisati kõigile külgedele rohmakad uugid (hoovi pool on neid 2), on esikülje algne vintskap ilmselt jäänud uue laia uugi varju. Tänavapoolsel fassaadil I korrusel mõlemal pool ust 2, II korrusel keskmiste kohal veel 2 ruudukujulist akent (vertikaalselt kaheks ja omakorda ruudukesteks jaotatud). I korruse tänavapoolsete akende ees traditsionalistlikku ilmet võimendavad südamekujulise avausega luugid. Hoovipoolne sein meenutab teostunud kujul tüübi A fassaadi: II korruse keskel on vaid lai trepikoja aken, I korrusel mõlemal pool ust ruudukujuline aken; neile lisanduvad pisikesed, 1 ruudu suurused aknad. II korruse korteriaknad on, erinevalt projektist, viidud otsaseintele, kus on aknad ka tänavapoolses osas (projektil seevastu avanevad korteriaknad ka II korruse hooviseina). I korruse suuremate akende all simsilaadsed eendid. Kõiki II korruse aknaid ääristavad tumedad profileeritud piirdeliistud. Kui I korruse aknad astuvad seinapinnast sissepoole, siis II omad on seinaga samal tasapinnal. Hoone Vana-Lõuna 35 (nagu ka Vana-Lõuna 31) trepikoda läbib kogu maja, avanedes ka hoovipoolsele küljele. Nii tänava- kui hoovipoolne välisuks liigendub kolmeks profileeritud raamistuses tahvliks. Projektil on portaali ette kavandatud kivist trepiaste (hoovi pool on see praegugi olemas) – praegu avaneb esifassaadi uks otse kõnniteele, kultuurikiht on sellest 80 aastaga isegi u. 10 cm võrra kõrgemale tõusnud. Tänavapoolse sissepääsu kohal on uksest veidi laiem madal rõhtne valgmik, mille raamistus jaguneb kolmeks reas paiknevaks ovaaliks (nagu ka Vana-Lõuna 31). Mõlema ukse kohal simsilaadne eend, mida katab plekist veelaud. Elamu Vana-Lõuna 35 projektil on I korrusel kaks 2-toalist ja II korrusel kaks paari ruutmeetri võrra suuremat 3-toalist korterit (mõlemal korrusel 1 tubadest avar köök-tuba). Kõik korterid säilitanud esialgsed mõõtmed. Ajastu kohta tähelepanuväärselt olid kõikidesse korteritesse ette nähtud tualetid, samuti panipaigad. Aknad on I korruse korterites kahele, II korrusel kolmele poole, võimaldades päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel maksimaalselt tubadesse jõuda. 1960. aastate keskpaigas on välja ehitatud eluhoone katusealune korrus, kuhu lisandus veel 2 korterit. Praegu on elumajas kokku 6 korterit. Koos eluhoonetega projekteeriti ka väike 1-kordne kivist krohvitud abihoone, ukse ja kahe samasuguste luukidega aknaga, viilkatusega; hoone mõlemale küljele liituvasse püstlaudisega pikka tiiba pidid jääma ühised kuurid (12 ust). Vana-Lõuna 33 taga paiknev kiviosa on ka alles, samuti puust tiib Vana-Lõuna 35 taga.  Et valdavalt ehitati Tallinnas tollal 1–2-kordseid puumaju, on Vana-Lõuna t. kivist korterelamute näol tegu omas ajas mitmeti silmapaistvate ja vormiliselt edumeelsete näidetega. Võrreldes elamutega Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 oli selle grupi majades oluliselt enam mugavusi, puudutagu see isikliku tualeti olemasolu, korterite suurust või akende avanemist mitmesse suunda. Sarnane välisilme ning esimestest väiksem maht ei viita sellistele hierarhilistele erinevusele kuidagi. Samas olid ühe maja piires korterid (tubade erinevast arvust hoolimata) vasttärganud demokraatlikule riigile kohaselt võrdlemisi sarnaste heade tingimustega ning kõrgemal kohal töötajatele. Märkimist väärib ka, et priviligeeritud kortermajad Vana-Lõuna 31, 33 ja 35 olid Luteri vabriku klubi vahetus läheduses, samal ajal, kui kööktubadega kortermajade naabruses paiknesid tööstusrajatised.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praegune Veerenni linnaosa hakkas Liivalaia, Veerenni ja Tatari t. ääres kujunema 1873. aasta paiku. Tollal kandis asum rahvapärast nimetust Kivivõllaste. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi. Toona hõivatud uutel territooriumitel hakkas linn rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. 20. sajandi algul oli kesklinna lõunaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis kõige arvukamalt elumaju just IV linnajaos. 1877. aastal asutatud Luteri vabrik on Eesti mööblitööstuse ajaloos teedrajava tähtsusega, Tallinna vineeri- ja mööblikombinaadi (AS TVMK) nime all eksisteerib 1940. aastal natsionaliseeritud firma tänaseni, kuigi praeguseks on tootmine valdavalt linnast välja kolitud ja endised tehasehooned uue funktsiooni saanud (või saamas). Saeveskina alustanud ettevõtte algne nimekuju oli selle asutaja järgi Eesti mehaanilise puutööstuse aktsia selts A. M. Luther, rahvasuus kutsuti seda Lutrivabrikuks. Mööbli tootmiseni jõuti 1880. aastate I poolel, Luteri vabriku nišiks teiste mööblivalmistajate kõrval sai vineer. Sobivalt valitud asukoht linna lõunaosas võimaldas ettevõttel laieneda (ka 1930. aastatel koostatud Tallinna tööstusrajoonide plaani järgi kuulus Luteri vabriku ümbrus igasugust ettevõtlust soosivasse 1. rajooni). 19. sajandi lõpuks oli uuendusliku tehnoloogia tõttu suudetud tungida ka välisturule, 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel osutus vabriku toodang Grand Prix vääriliseks. Vabriku arengut esiti soodustas, kuid hiljem pidurdas maailmasõda; löögi andis järgnev Vabadussõda. Sellest hoolimata otsustas Luteri vabrik 1920. aastate alguses tolleaegsele Lõuna tänavale töölistele uued elamud ehitada. Vabrikutööliste asulaid oli tööstushoonete lähedusse arvukalt rajatud tsaariajal (nt. laevaehitustehaste suured asundused Koplis; nn. Läti kasarmud Vilmsi tänaval), 1920. aastatest on Luteri vabriku töölisteküla Tallinnas aga ainuke terviklik näide. Projekt telliti noortelt, kuid äsja Riigikogu hoone projekteerimise lõpetanutena juba mõningast tunnustust kogunud arhitektidelt Eugen Habermannilt ja Herbert Johansonilt. 1922. aasta kevadeks töötasid nad välja 4 väikeste visuaalsete ja sisuliste erinevustega tüüpprojekti, millest 2 pealkirjastatud kui tüüp A ja B (vähese aknapinnaga tüüpi A Vana-Lõuna tänaval ei realiseeritudki. Ansambel samasuguseid A ja B tüübi maju pidi esialgse kava järgi hoonestama ka väikse ala Herne (tollal Erne) tänava ääres, kuid valmis neid ei ehitatud). Hoolimata sellest, et need kohati üksikasjades vastuollu läksid, kinnitati projekti joonised linnavalitsuses kõik korraga – projekti täiustamine ja viimistlemine ehituse käigus oli tollal tavaline praktika. Esialgsed projektid kümmekonna hoone jaoks on tehtud toonasele suurele krundile Lõuna t. 17, kus jäeti alles üks juba varasemast ajast olemasolev puidust eramu (praeguse aadressiga Vana-Lõuna 29). Luteri vabriku klubi ja tuletõrjedepoo vahelisel tänavalõigul teostati kaks kolmest majast koosnevat gruppi. Kõik sealsed tööliselamud on 2-korruselised. Tegemist oli kompaktse üldmahuga väiksemate kivimajadega, mille traditsionalistliku ilme teenistuses oli ka kõrge järsukaldeline kelpkatus oma 2 korstnaga. Raskepärasele ja suletuse esteetikaga mängivale traditsionalismile omase võttena moodustasid aknad vaid väikese osa seinapinnast, lastes domineerida hoone mahtu esile tooval siledal krohvitud seinal. Aknaraamid on ajastule tüüpiliselt tiheda ruuduga. Majad valmisid projektiga võrreldes mitmeti lihtsustatud kujul, järgimata detailides lõpuni ühtegi arvukatest joonistest, kusjuures kombineeriti erinevate tüüpide elemente. Samas olid arhitektid ilmselt arvestanudki võimalusega erinevaid välja pakutud tüüplahendusi omavahel põimida. 1922. aasta projekti pakutud mitmel võimalikul asendiplaanil paiknevad hooned praegusest erinevalt (vaid Vana-Lõuna 33 asub ette nähtud kohal): nimelt olid 3-hoonelise grupi kaks külgmist hoonet (sh. Vana-Lõuna 35) mõeldud seisma tänava suhtes küljega, ning keskmise hoone fassaad olema esimeste hoovipoolse otsaseinagaga samal joonel. Sel viisil oleksid kõigi majade sissepääsud avanenud ühisele rohealale, mille tänavaäärset külge piiranuks kiviaed. Teise variandi järgi olid kõigi hoonete fassaadid tänava suunas, kuid Vana-Lõuna 33 oli mõnemeetrise tagasiastega tänavajoonest paigutatud majade Vana-Lõuna 31 ja 35 vahele. Korterelamud Vana-Lõuna 31, 33 ja 35 moodustavad Luteri vabriku tööliselamute tervikansambli sees omaette väiksema kokkukuuluva ühtse grupi, mis on väliselt sarnastest majadest Vana-Lõuna 21, 23 ja 25 oma mõõtmetelt väiksemad. Kõigi kolme kortermaja sissepääsud on tänavapoolses küljes (elamu Vana-Lõuna 33 esifassaad asub hoonete Vana-Lõuna 31 ja 35 tagaseinast mõne meetri võrra sügavamal hoovis. Vana-Lõuna 33 ees on avar aed, mida läbib uksest tänavaäärse väravani sirge paekiviplaatidest tee). Elamute Vana-Lõuna 31 ja 35 tänavapoolseid külgi ühendab kivist vundament, mille kohal kivist postide vahel lattidest piirdeaed, värav paikneb selle keskosas. Aia tumepunaseks värvitud kiviosa jätkab Vana-Lõuna 31 ja 35 esifassaadidel punase värviga markeeritud soklitsoon.</span>


source: A
code: 8594
name: A/s A.M.Luther uus vabrikuhoone, 1912. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>U-kujulise põhiplaaniga suure tööstushoone põhjatiiva moodustab pikk kolmelööviline vahelagedeta masinasaal, keskosa ja lõunatiiva 3, 5 korruseline mitmete tsehhidega mööblivabrik. Õuele kavandati elektrijaam koos korstnaga. Trammipargi pool asus hiljem lammutatud väike madalam hooneosa, millega liitusid väravad ja väravavahimaja. Kompleksi välisseinad on paekivist, sisekonstruktsioon aga valati betoonist. Eesti arhitektuuris asetub oma konstruktiivse innovaatilisuse tõttu erilisele kohale katusevalgustusega masinasaal oma monoliitsest raudbetoonist kandekonstruktsiooni-raamkarkassiga. Mööblivabriku-osas on avarad pikliku kujuga tootmisruumid, kus vahelagesid kannavad kaks rida betoonposte, hoonemahtu paigutati kolm sisemist trepikoda.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi algul otsustas varem teisel pool praegust Vana-Lõuna tänavat tegutsenud Lutheri mööblitööstus laiendada tootmist ka tänava vasakkülje ja raudtee vahel asunud seni hõredalt hoonestatud heinamaale. Siia rajati rida tööliselamuid (esimesena Vana-Lõuna 13, 15; seejärel, pärast I Maailmasõda, Vana-Lõuna 21-35), suurejoonelise arhitektuuriga klubi-rahvamaja Vana-Lõuna 37 (mille kavandasid maailmakuulsad Soome arhitektid E. Saarinen, A. Lindgren ja H. Geselius, 1904-05) ning nendest kagu poole 1912 a. võimas nn. uue mööblivabriku hoone. Mööblivabriku projekteerisid N. Vassiljev ja F. Bubõr Peterburist.</span>


source: A
code: 8595
name: A/s A.M.Luther Vineeri- ja Mööblivabriku tootmishoone uue vabrikuhoone hoovis, 1912. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivist välismüüridega 2-korruseline hoone esindab juugendstiili ratsionaalset suunda. Hoone konstruktsioon on raudbetoonist, mis võimaldab kasutada eksterjööri kujunduses sileda betoonpinna, klombitud paekivi ja klaasi kombinatsiooni, kus klaaspindade vahelised kitsad, klombitud paekivist seinaosad annavad fassaadidele jaotuse ja rütmi. Ka hoone sisekujundus põhineb hoone raudbetoonist raamkonstruktsiooni võimalustele, mis võimaldas paigutada hoone keskele avara, kolmelöövilise masinatsehhi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lutheri vabrik kasvas välja Lutherite perekonna kaubandusettevõttest, mis tegutses Tallinnas juba 1742. aastast. 1877. aastal asutasid Alexander Martin Luther (1810-1876) ja Markel Makarov kahekorruselise puidust saeveski. Kuus aastat hiljem ehitati arhitekt Erwin Bernhardi (1852-1914) projekti järgi katlamaja. 1891. aastal valmis sama arhitekti projekti järgi Vineeri tänava äärde ühekorruseline tööstushoone, 1897. aastal kahekorruseline töökoda, kaks aastat hiljem Pärnu maantee äärde kahekorruseline tootmishoone ja 1901. aastal Tatari tänavale kahekorruseline tsehh. Seoses Lutheri vabriku laienemise ja töötajate arvu suurenemisega rajati 1904–1905.aastal töötajatele esinduslik rahvamaja. Viis aastat hiljem sai valmis Aleksei Bubõri (1876 – 1919) ja Nikolai Vassiljevi (1875 – 1941) projekti alusel ehitatud vabrikuomaniku villa, kus täna asub perekonnaseisuamet. 1910. aastal rajati Pärnu maantee äärse tootmishoone juurde kolmekorruseline juurdeehitis. Uue mööblivabriku ning selle hoovis paikneva väiksema tootmishoone ehitamine otsustati 13. jaanuaril 1912. aastal AS Luterma juhatuse koosolekul. Ehituskrunt suurusega 170 000 ruutmeetrit oli soetatud juba 1897. aastal ja seal oli 1905. aastal valminud vabriku töölissöökla. Mööblivabriku projekt telliti arhitektidelt Aleksei Bubõrilt ja Nikolai Vassiljevilt. Samaaegselt mööblivabriku ehitusega rajati selle sisehoovi oma elektrijaam. Lutheri ettevõte jätkas tööd kuni vabriku natsionaliseerimiseni 1940. aastal. Tallinna pommitamisel 1945. aastal said suurt kahju ka mööblivabriku ja teiste AS A. M. Luther tootmishooned. Sõjakahjustused, mis mõningatel andmetel ulatusid 75 protsendini vabriku tootmisbaasist, likvideeriti 1950. aastaks. Mööbliladu ehitati juurde 1949. või 1950. aastal. 1990. aastatel lõpetati tootmine ja 2006. aastal asuti vabrikut ja katlamaja ümber ehitama kortermajaks. Hooned renoveeriti 2008. aastaks.</span>


source: A
code: 8612
name: Noblessneri laevatehase veetorn-elamu, 1914-1915
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone koosneb tänavapoolsest viilkatusega kahekorruselisest elamumahust ja algselt kolmekorruselisest veetornist koos nõukogude ajal lisatud mahu korrusega. Hoonel on läbiv kõrge sokklikorrus, mille aknad ühtivad paigutuselt ülemiste korrustega. Ainsad aknad, mis ei ole paigutatud teljeliselt on veetorni juurdeehituse aknad, mis on igal küljel kolmese reana. Hoone seinapinnad on kaetud valge lubikrohviga, seda ilmestamas lisaks paekivist sokliosale veel ka dekoratiivsed paekivist liseenid, nurgaketid ja aknaavad. Akende krohvitud sillutisel on nähtav ka lukukivi. Hoonel on lihtsa raamjaotusega aknad ning sarnase stiiliga uksed. Tööstuse tänava poolne lihtne kahe poolega klaasitud puituks koos varikatusega ning hoone teises küljes mõnevõrra uhkem kolmepoolne klaasitud osadega puituks. Ukseni viib trepp, ning selle ees trepimade. Hoonel on telkkatus. Hoone on väga heas seisukorras.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Tööstuse tn 46. Hoonet piiritlevad Tööstuse ja Peetri tänav, ning ka kõrval asuv Kalamaja kalmistu. Hoone asub Noblessneri laevatehase krundil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aastal 1913 planeeriti sellele krundile allveelaevade tehas. Nähti ette uue tehase koostööd üle tee oleva vanema “Volta” tehasega. Tehase hooned valmisid 1914-1915. Arhitekti või peainseneri nimi ei ole teada. Aastal 1917 evakueeriti suur osa siseseadetest Venemaale. Eesti Vabariigi ajal oli “Noblessneri” krunt väiketööstuste kasutuses. Nõukogude okupatsiooni ajal oli tehas NSV Liidu Sõjamerelaevastiku Tallinna Meretehas. 1960-1970ndatel ehitati veetorn-elamu tornile kuubiline maht. Peale Eesti iseseisvumist sai tehase krundi enda kätte AS Tallinna Meretehas, mis läks pankrotti aastal 2001. Nüüdseks on krundile kavandatud loomelinnak, ja sealhulgas restaureeriti veetorn-elamu hoone. Läbi aegade on tehase kompleksi tuntud kui Noblessneri, Peetri või Tallinna meretehasena, kui ka Nõukogudeaegse numeratsiooni järgi Meretehas nr. 7.</span>


source: A
code: 8611
name: Noblessneri laevatehase administratiivhoone, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline administratiivhoone on ehitatud juugendstiilis. Hoone on madalal klombitud paekivist sokliosal, seinapinda on kombineeritud paekivi ja krohvipindadega. 
Hoone on liigendatud fassaadiga, selle keskne maht ühes sissepääsuga on veidi eenduv ning samuti ka hoone äärmised mahud. Keskosa kahele korrusele lisandub viilualune poolkorrus, mis lisab visuaalselt esifassaadile esinduslikkust. Hoonel on juugendile iseloomulikud aknad - all kahe jaotusega, ülaosas neljaruuduse jaotusega. Hoone keskmise osa teise korruse aknad on erandkorras trapetsikujulise ülaosaga. Akende kohal on klombitud paekivist sillus, keskosa teise korruse akende puhul on akende ülaosa kujundatud tahutud paekiviplokkidega. Hoone peauks on puidust juugendlik uks, klaasitud osadega, selle kohal sepiskonsoolidel puidust varikatus. Seina ülaosas  on astmeline paekarniis. Erinevate hoonemahtude nurgad on laotud dekoratiivsest klombitud paest. Hoonet katab valtsplekk kattega kombineeritud katus, keskosas mansard- ning mujal kelpkatus. Hoone esiosa piirab tänavast sepistatud aed.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Tööstuse tn 48. Läheduses asuvad Kalamaja kalmistupark ning Noblessneri sadam.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimesele maailmasõjale eelnes majanduslik elavnemine nii Euroopas kui tsaari Venemaal. Agressiivse välispoliitika tulemusel algas järk-järguline relvastumine ning ettevalmistumine sõjaks. Venemaa alustas suurte militaarprojektidega 20. sajandi teise aastakümne alguses. 1912. aastal otsustati Tallinna rajada suur sõja-meresadam vabrikute, sadamate ja raudtee süsteemiga. Vastavalt “Laevaehituse väikesele programmile” asuti ehitama Kopli poolsaare tippu Vene-Balti laevaehitustehast, poolsaare lõunarannale Bekkeri laevaehitustehast ja põhja rannale Noblessneri laevaehitustehast. Loodud projekti, mille hulka kuulus ka administratiivhoone, projekteerijaks oli insener V. Saharov. Hoone valmis 1914. aastal.</span>


source: A
code: 8610
name: Noblessneri laevatehase Tööstuse tänava poolne metallaed koos väravatega, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Administratiivhoonet ümbritsev värav on kujundatud ornamentaalsete sepisdetailidega ning 2,5 meetri kõrguste krohvitud betoonpostidega. Väravaosal on juugendlikud laternad.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Värav asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Tööstuse 48. Värav on rajatud administratiivhoone ümber.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud administratiivhoonega üheaegselt 1914. aastal, metallaed restaureeriti 2002. aastal.</span>


source: A
code: 8609
name: Noblessneri laevatehase ladu , 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Materjalide laohoone (1920-30.ndate aastate nimetusega kokkupanemise mehaanika töökoda) asub endise Noblessneri ja Peetri Tehaste nimelise laevaehitustehase merepoolsel alal, territooriumit poolitava raudteeviadukti lähedal ning kuulub kompleksi teiste sama tehase ajalooliste hoonetega. Historitsistliku stiiliga kahekorruseline hoone vundamendimüürid ning välisseinad on täispaekivist. Paekivide pind fassaadil on klombitud. Ainult akende põskede kivid on sileda töötlusega. Hoonel eenduvad seintest kitsad tugipiilarid, mis ahenevad alt üles maapinnast räästakarniisini. Hoone nurkades moodustavad tugipiilarid omanäolise hulknurkse nurgalahenduse. Esimese korruse akende sillused on ümarkaarsed, uste sillused sirged. Teise korruse akende sillused on madalkaarsed. Sillused on ehitatud punastest põletatud tellistest ning on pealt krohvitud. Algseid aknaraame ega välisuksi pole säilinud. Otsafassaadidel on madal viil, mida ääristavad paest karniisid ja keskel on ümaraken. Külgfassaadidel on räästaalused astmikkarniisid. Hoonel on plekk-katus. Peaaegu terve katuse pikkuselt kulgeb katuseharjal metallkonstruktsiooniga valguslatern. Hoone lõunapoolsel katuseosal on telliskorsten. Hoone interjööris on üks raudbetoonist vahelagi, mida sildavad suures osas metallist talad. Lage toetavad metallkonstruktsioonist postid. Siseseinad on krohvitud. Esimese korruse põrandal on kuusnurksed keraamilised plaadid. Hoones on kaks teisele korrusele viivat metalltreppi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Noblessneri tehase asutajaks oli E. Nobeli ja H. Lessneri ühisettevõte "Noblessneri Tehase Aktsiaselts". 1912. aastal sai "Noblessneri" esimese juhatuse direktoriks A. Batšmanov, peainseneriks G. Bubnov, tehase ehituse ülemaks V. Saharov. Tehase ehitus algas 1913. aasta jaanuaris. Laevatehase materjalide pealadu on ehitatud 1914. aastal, seda kasutati laevatehase materjalide ladustamiseks. Nõukogude perioodil oli hoone samuti kasutusel laona. Restaureeritud büroohooneks 2014. aastal.</span>


source: A
code: 8608
name: Noblessneri laevatehase akumulaatoritsehh, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlikus stiilis hoone, paekivist välismüüridega ja metallfermidega katusekandetarinditega. Ristkülikukijuline põhiplaan, viilkatus. Kirdefassaadil on väike silikaattellistest juurdeehitus. Koostetsehhiga ühendab paekivist kitsas hoonemaht. Fassaadi rikastavad suured kaaraknad ning väiksemad ümaraknad viiludel. Hoone on säilitanud oma algse arhitektuurse ilme.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Peetri tn 5. Hoone on administratiivhoone suhtes kirdes, järsult laskuva pinnasereljeefi tõttu all „orus“. Kõrval asuvad koostetsehh ja elektrijaam.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud aastate 1914-1915 Noblessneri allveelaevade tehase osana. Hoone projekti autor oli arhitekt V. Saharov. 1917. aastal tehas evakueeriti, hoone renditi sadamatehastele. Nõukogude ajalt jätkab töötamist, kunagine mehhaanika tsehhi montaaži jaoskond. Hoone restaureerimistööd toimusid 2017. aastal.</span>


source: A
code: 8607
name: Noblessneri laevatehase elektrijaam koos korstnaga, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlikus stiilis kolmekorruseline hoone, paekivist välismüüridega ja metallfermidega katusekandetarinditega. T-kujuline põhiplaan, viilkatus. Fassaadides on suured raudbetoonsillustega nelinurksed aknad, edelafassaadis on algsed kõrged kaarsillustega aknad. Seal on ka silikaattellistest trepikoda ning galerii, mis ühendab kõrvalhoonega. Hoone põhjanurga lähedal kõrgub punastest tellistest korsten, ornamenteeritud tipuga. Loode suunas jätkub madalam osa paekivist, seda pikendab silikaattellistest-betoonblokkidest juurdeehitus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Peetri tn 7. Hoone paikneb administratiivhoone suhtes kirdes, järsult laskuva pinnasereljeefi tõttu all „orus“.  Kõrval asuvad kooste- ja akumulaatori tsehhid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud aastatel 1914-1915 Noblessneri allveelaevade tehase osana. Hoone on projekteerinud arhitekt V. Saharov. 1917. aastal tehas evakueeriti, hoone renditi sadamatehastele. Nõukogude ajal osaliselt oli tehtud sööklaks. Praegu seisab hoone kasutuseta.</span>


source: A
code: 8606
name: Noblessneri laevatehase raudteeviadukt, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt oli viadukti laius oli 3,9 m, ava laius 10,2m, kõrgus 5,01m, viadukti kõrgus sõiduteest rööpani 6,19 m. Viadukt oli üheteljeline ja üheavaline ning koosnes
kahest kaldesambast ja avaehitisest. Viadukti 8 m laiused kaldesambad olid arvestusega kaheteljelisele raudteeviaduktile, välja oli ehitatud vaid põhjapoolne telg. Koormuse vastu võtva
kaldesamba moodustas monoliitne betoonist kapp, mis oli ümbritsetud paekivist müüritisega. Sillatugede ülemises osas teeb müüritis tagasiaste ning moodustades toetuspinna avaehitisele, mis koosnes needitud täisseinalistest terastaladest. Talad olid omavahel ühendatud vertikaallehtede ning nurkraudadest piki- ja põikisidemetega. Kaldesambaid ümbritsev tsementmördi baasil paekivist müüritis määras viaduktile arhitektuurse identiteedi. Tänaseni säilinud müüritis on klombitud paekivist, nurgakivid on sileda viimistlusega. Kaldesammaste müüritise vastu ehitatud muldkoonuseid kindlustanud paekivist tugimüürid on samuti säilinud.
2015 aastal valminud Noblessneri viadukt on ehitatud üle vana viadukti kaldesammaste. Uuel viadukti kogulaius on 15m, selle moodustab kaks 3,25m laiust sõidurada, lõunaküljel 4,5m laiune kergliiklustee ja põhjaküljele 2m laiune kõnnitee. Vanu kaldesambaid ümbritsenud muldkoonused on uue konstruktsiooni paigalduse vajadusel eemaldatud. Koonused on asendatud kumerate astmeliselt koonduvate gabioonidega. Ülejäänud viadukti ümbritsev nõlv on kaetud sillutuskividega. Gabioonide alaosas on säilinud vana paekivist müüritis. Viadukti olukord on väga hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Raudteeviadukt asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kalaranna teelõigul, Noblessneri nimelise laevatehase territooriumil, aadressiga Tööstuse tn. 48. Viadukt asub 1870. aastal rajatud Balti raudtee Tallinna sisesel sadama teenindustrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1913. aastal asuti Kalamaja kalmistu ning strateegiliselt olulise Miinisadama lähedusse rajama Noblessneri laevaehitustehast. Tegemist oli I maailmasõja eelse Venemaa militaarprojektiga, mis nägi ette Tallinna suure sõjasadama rajamist. Noblessneri laevatehasele panid aluse skandinaavia
päritoluga ettevõtjad Emanuel Nobel ja Gustav Lessner. Tehase asutamise põhjuseks oli riiklik suurtellimus allveelaevade tootmiseks. Valmis jõuti ehitada vaid viis
allveelaeva, kuna 1917 aastal tuli sõjatööstus evakueerida sakslaste pealetungi tõttu. Projekteerimis- ja ehitustegevus Noblessneri kvartalis toimus insener V. Saharovi juhtimisel. Tõenäoline, et Saharov oli seotud ka raudteeviadukti projekteerimisega. 
1997. aastal toimus raudteesilla remont 1994. aastal koostatud projekti järgi. Selle käigus vahetati avaehitise metallist konstruktsioon sama pika raudbetoonkonstruktsiooni vastu. Rekonstrueerimise momendil säilitati raudteetrass. 2011. aastaks oli raudtee viadukt ümber ehitatud Kultuurikilomeetri koosseisu kuuluvaks kergliiklussillaks. 2012 aastal algatati Kalaranna tänava projekteerimine, 2015 aastal valmis Noblessneri viadukt.</span>


source: A
code: 8605
name: Noblessneri laevatehase värvilise metalli valukoja korsten, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Korsten ja selle sokkel on laotud punastest tellistest. See on toestatud tõmbevöödiga, väljast varustatud ronimis- ja puhkeraudadega. Tipp on ornamentaalne. Korstna ülemine osa on kergelt viltu valukoja poole.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Peetri tn 10. Korsten paikneb värvilise metalli valukoja lõunanurga juures ning on ühendatud hoonega telliskivist lõõride abil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korsten on ehitatud aastatel 1914-1915 ühes valukojahoonega, hoone projekti aitas koostada insenerifirma Christian & Nielsen. Hoone juurde kuulus ka ühekorruseline katlamaja, mis asus poolenisti maa sees, kaetud plekiga ja sillatud betoonvõlvidega. Kateldega köeti töökoda ja anti auru sepikoja ahjudele.</span>


source: A
code: 8604
name: Noblessneri laevatehase abi-remonditsehh, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tehasehoonel on lihtne ristkülikukijuline põhiplaan ja viilkatus. Loodefassaad on silikaattellistest, kagufassaadi külge on ehitatud silikaattellistest tootmishoone. Kirdepoolsel otsfassaadil on külge ehitatud silikaattellistest ajajaam, edelapoolsel küljel paekivist hoonemaht silikaattellistest pealeehitusega. Historitsistlikus stiilis hoone, paekivist välismüüridega ja metallfermidega katusekandetarinditega. Hoone fassaadi ilmestavad ümaraknad viiludel ning kontraforsid külgedel.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Tööstuse tn 48b. Vaheehitusega kokku ehitatud koostetsehhiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud Noblessneri tehase rajamisega aastatel 1914-1915 Noblessneri allveelaevade tehase osana. Projekteeritud arhitekt V. Saharovi poolt. 1917. aastal tehas evakueeriti ning hoone renditi sadamatehastele. Nõukogude ajalt jätkab töötamist. Kunagine montaaži-mehhaanika tsehh.</span>


source: A
code: 8603
name: Noblessneri laevatehase koostetsehh, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlikus stiilis hoone, paekivist välismüüridega ja metallfermidega katusekandetarinditega. Ristkülikukijuline põhiplaan, viilkatus, latern selle harjal. Loodefassaadi külge on rajatud tootmishoone, kagufassaadi küljes on kaks silikaattellistest hoonemahtu. Akumulaatoritsehhiga ühendab paekivist kitsas hoonemaht. Kagufassaadi on lõigatud suured aknaavad. Hoone fassaadi ilmestavad ümaraknad viiludel, kaaraknad ja kontraforsid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Peetri tn T2. Hoone kõrval asuvad akumulaatoritsehh ja elektrijaam. Vaheehitusega kokku ehitatud abi-remonditsehhiga. Administratiivhoone suhtes kirdes, järsult laskuva pinnasereljeefi tõttu all „orus“.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arh. V. Saharov 
Hoone on ehitatud aastatel 1914-1915 Noblessneri allveelaevade tehase osana. Projekti autor on arhitekt V. Saharov. 1917. aastal tehas evakueeriti, hoone renditi sadamatehastele. Eesti Vabariigi algusaastatel oli siin ladu, pärast tekstiilitööstus ning hoonet laiendati. Nõukogude ajal jätkab tehas töötamist. Praegu seisab tühjana, 2007. aastal pandi hoonele uus katusekate.</span>


source: A
code: 8602
name: Noblessneri laevatehase laevaehitustsehh ja valukoda korstnaga, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonetel on raudbetoonist monoliitne raamkarkass. Välisseina moodustavad betoonkarkassi vahele laotud raudbetoon-õõnesplokid. Fassaadidel joonistub välja betoonkarkass ning plokkseina faktuur. Fassaadid on viimistletud õhukese roosakaga lubikrohviga. Mitmed ukse- ja aknaavad on kinni müüritud, mitmetes neist on säilinud algsed avatäited. Paljud akendest on asendatud siiski uutega. Hooned on kolmelöövilise kompositsiooniga, mis peegeldub ka selle otsafassaadi lahenduses: keskmes on segmentkaarse viiluväljaga kõrgem maht ja külgedel pultkatusega madalamad mahud. Katused on kaetud valtsitud plekiga ja paigatud laineplekiga. Krohvitud on ka seinad hoone sees.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimesele maailmasõjale eelnes majanduslik ning riiklike ambitsioonide kasv nii Euroopa riikides kui ka tsaari Venemaal. Agressiivse välispoliitika tulemusel algas relvastumine ning ettevalmistumine sõjaks. Tsaari Venemaa alustas suuri militaarprojekte. 1912 aastal otsustati Tallinnasse ehitada suur sõja-meresadam, vabrikute, sadamate, ladude, laskepositsioonide ja raudteede süsteemiga. Vastav ehitus algas 1913. aasta jaanuaris. Ettenähtud maa-ala oli looduslikult reljeefne, mida lõhati ja millest tekkinud pinnast kasutati mere täitmiseks. Hoone projekti aitas koostada insenerifirma Christian & Nielsen. Hoone juurde kuulus ka ühekorruseline katlamaja, mis asus poolenisti maa sees, kaetud plekiga ja sillatud betoonvõlvidega. Kateldega köeti töökoda ja anti auru sepikoja ahjudele.</span>


source: A
code: 8601
name: Noblessneri laevatehase laevasüsteemide tsehh, 1914-1915
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Laevasüsteemide tsehh (1920-30.ndate aastate nimetusega vaskseppade-tislerite töökoda) asub endise Noblessneri ja Peetri Tehaste nimelise laevaehitustehase merepoolsel territooriumil ning kuulub kompleksi teiste sama tehase ajalooliste hoonetega. Tsehh on pika ristkülikukujulise põhiplaaniga. Hoone kahekorruselist mahtu liigendavad otsafassaadidel pultkatusega ühekorruselised mahud, millest edelapoolsele on hiljem lisatud teine korrus ja kirdepoolsele pultkatusega osa pikendav juurdeehitus. Hoonele annab iseoomuliku kuju kumer katus, mille harjal on väike kolmnurkne katuselatern. Hoonel on raudbetoonist monoliitne raamkarkass. Fassaadid on viimistletud õhukese lubjakrohvikihiga. Ukse- ja aknaavadel on betoonsillused. Ustel on säilinud algsed sepishinged. Umbes poole fassaadide pinnast moodustavad aknad. Esimese ja teise korruse ülaosas on lintaknad, mis kulgevad terves külgfassaadide pikkuses. Esimesel korrusel lisanduvad aknaavad igas betoonraamiga piiritletud seinalõigus. Akendel on teise maailmasõja järgsed puitraamid. Kirdefassaadi otsaviilul paikneb väike ümaraken, millel on kaheksase jaotusega raamid. Fassaadidesse on nõukogude ajal lõigatud ukseavasid. Katus on kaetud profiilplekiga. Tsehhi katust sildavad raudbetoonist segmentkaarsed talad. Interjööris on seinad lubikrohviga krohvitud. Hoone keskel on betoontrepp, mis viib teise korruse saali. Trepi käsipuu on kokku monteeritud õhukestest metall-lattidest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Noblessneri tehase asutajaks oli E. Nobeli ja H. Lessneri ühisettevõte "Noblessneri Tehase Aktsiaselts". 1912. aastal sai "Noblessneri" esimese juhatuse direktoriks A. Batšmanov, peainseneriks G. Bubnov, tehase ehituse ülemaks V. Saharov. Tehase ehitus algas 1913. aasta jaanuaris. Laevatehase laevasüsteemide tsehh valmis 1916. aastal.</span>


source: A
code: 8600
name: Noblessneri laevatehase inseneride elamu, 1914-1915
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mansardkatusega hoone koosneb mitmest hoonemahust ja on liigendatud põhiplaaniga kolmekorruseline kivihoone. Hoone kõrge sokliosa on tahutud paekivist, hoone ülejäänud osa on kombineeritud krohvitud seinapinnast ja dekoratiivsest tahutud paekivist. Sokliosas asuvad väiksemad ristkülikukujulised aknad. Nii esimese, teise kui ka kolmanda korruse akende sillustena on kasutatud valgeks värvitud paekivi ja paekiviplokke, mõnel pool dekoratiivsed värvitud krohviraamistust. Aknad on juugendliku vormiga ning raamjaotusega, kuid kaasaegsed. Hoone esifassaadil on muust hoonest eenduv sissepääs, massiivse puitukse kohal on kõrge valgmikuosa. Hoone teist ja kolmandat korrust eraldab profileeritud horisontaalne karniis, mis kulgeb kolmanda korruse akende all.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja- Tallinna linnaosas, Tööstuse tn 52. Elamu asub Noblessneri sadama läheduses. Vaadeldav krunt on Tööstuse tänava ja Kalaranna tee nurgas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tööstuse 52 hoone koos abihoonetega on algselt olnud Noblessneri laevatehase inseneride elamu, mis valmis 1914-15. Tänaseni säilinud abihooned on kuur, pesuköök, jääkelder ning tall-tõllakuur. Nõukogude ajal oli hoone Nõukogude Liidu armee staap. Sel ajal olid abihooneteks kaks ladu, garaaž ning varjend. 1994. aastal alustati suuremahulisi ümberehitustöid hoone kohandamiseks büroodele. Sel hetkel oli krundi omanikuks Rahandusministeeriumi Eesti Liikluskindlustuse Fond. Tööde käigus kuulus lammutamisele nõukogudeaegsed kõrvalhooned. Hoones asub kaasajal Politsei- ja Piirivalveamet.</span>


source: A
code: 8599
name: Noblessneri laevatehase inseneride elamu kuur, 1914-1915
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa põhiplaaniga, ühekorruselise viilkatusega hoonega. Hoone seinapinnad on krohvitud ning hoone nurki kaunistab krohvimata paekivi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tööstuse 52 hoone koos abihoonetega on algselt olnud Noblessneri laevatehase inseneride elamu, mis valmis 1914-15. Samal ajal valmivad ka abihooned. Tänaseni säilinud abihooned on kuur, pesuköök, jääkelder ning tall-tõllakuur. Nõukogude ajal oli hoone Nõukogude Liidu armee staap. Sel ajal olid abihooneteks kaks ladu, garaaž ning varjend. 1994. aastal alustati suuremahulisi ümberehitustöid hoone kohandamiseks büroodele. Sel hetkel oli krundi omanikuks Rahandusministeeriumi Eesti Liikluskindlustuse Fond. Tööde käigus kuulus lammutamisele nõukogudeaegsed kõrvalhooned. Hoones asub kaasajal Politsei- ja Piirivalveamet.</span>


source: A
code: 8598
name: Noblessneri laevatehase inseneride elamu jääkelder , 1914-1915
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on madala klombitud paekivist viilkatusega keldrihoonega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tööstuse 52 hoone koos abihoonetega on algselt olnud Noblessneri laevatehase inseneride elamu, mis valmis 1914-15. Samal ajal valmivad ka abihooned. Tänaseni säilinud abihooned on kuur, pesuköök, jääkelder ning tall-tõllakuur.</span>


source: A
code: 8597
name: Noblessneri laevatehase inseneride elamu pesuköök, 1914-1915
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa põhiplaaniga, ühekorruselise viilkatusega hoonega. Hoone seinapind on krohvimata klombitud paekivist, avatäiteid raamivad paekivisillused.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tööstuse 52 hoone koos abihoonetega on algselt olnud Noblessneri laevatehase inseneride elamu, mis valmis 1914-15. Samal ajal valmivad ka abihooned. Tänaseni säilinud abihooned on kuur, pesuköök, jääkelder ning tall-tõllakuur.</span>


source: A
code: 8596
name: Noblessneri laevatehase inseneride elamu tall-tõllakuur, 1914-1915
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa põhiplaaniga, ühekorruselise viilkatusega hoonega. Hoone seinapind on krohvimata klombitud paekivist, avatäiteid raamivad paekivisillused. Hoone fassaadis on suuremad avad, mis on kaasajal võetud kasutusele garaaži sissesõiduavadena, mille ees on kaasaegsed uksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tööstuse 52 hoone koos abihoonetega on algselt olnud Noblessneri laevatehase inseneride elamu, mis valmis 1914-15. Samal ajal valmivad ka abihooned. Tänaseni säilinud abihooned on kuur, pesuköök, jääkelder ning tall-tõllakuur.</span>


source: A
code: 8613
type: ehitismälestis
name:
Noblessneri laevatehase elling , 1914-1915 (2 tugiraami 6 rööbasteega, liikuv sild, slipp alusraamiga, slipi muulid, masinaruum ajami ja ülekandemehha

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elling koosneb staakeldusplatsist, transpordiplatsist ja slipist muulidega. Ajaloolisel staakeldusplatsil on säilinud ainult rööpad, platsi idaosas seisavad 2002. aastal püstitatud kahed tugiraamid. Staakeldusplatsi ajaloolised tugiraamid on eemaldatud. Merepoolsel transpordiplatsil on säilinud rööbasteed, liikuv sild ja transpordivagunid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elling paikneb laevaehitustsehhi ja mere vahelisel maa-alal.  Ehitusaeg on 1913.-15. aasta. Muulid (nr. 40a ja 39) ja nende vaheline slipp on rekonstrueeritud 2002. aastal, nende tööde tulemusel ei ole rajatise ajalooline substants enam visuaalselt tuvastatav.</span>


source: A
code: 8614
name: Bekkeri laevatehase laevaehitustsehh, 1912-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt nelja lööviga hoone on monoliitse raudbetoonkarkassiga. Ehitusajal oli Eesti suurim monoliitbetoonist ehitis. 10 m pikisammuga postid kannavad raudbetoonist kraanatalasid, vöötalasid ja katuse vahetalasid. Viimastele toetuvad katust kandvad tõmmitsatega raudbetoon-segmentkaared, nendele silindriline raudbetoonkatus. Lööve valgustavad kolmnurked katusevalgmikud. Hoone on projekteeritud nelja ümarkaarse osaga, millede liitekohtades on aastaarvud 1912, 1913, 1914, mis tähistavad maja ehitusaastaid. Katuseräästa all kulgeb karniis, mis pikiseintel liitub kitsaste pilastritega. Algselt on aknad ülevalt ning alt olnud krohviraamistusega, samuti ka uksed, kuid loodeosas on aknad kinni müüritud. Loode poolt esimese ja teise löövi vahel on võlve samuti keraammiliste tellistega  kinni müüritud. Loodepoolses seinas on hilisem nelinurkne juurdeehitus. Ebasobilikke juurdeehitusi on tehtud  ka hoone kaguküljele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Laevaehitustsehh on valminud aastatel 1912-14.</span>


source: A
code: 8615
name: Bekkeri laevatehase meistrite ja ametnike elamu, 1912-1914
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kopli tn. 75 rajati aastatel 1912-1914 ning oli mõldud tehase meistrite elamuks. Bekkeri teenistujate elamud on erandlikud selle poolest, et kui teistes töölisasumites rajati elamud valdavalt puidust, siis siin on tegemist kivihoonetega. Küll aga rajati töölisbarakid siin puidust (nt. Kopliranna tn. 41). Hoone paikneb otsakuti Kopli tänava ääres, selle peafassaad on suunatud hoovi poole. Nagu ülal mainitud, on Bekkeri asumi Kopli tänava äärsete hoonete paigutus suhteliselt juhuslik, kummalisel kombel pole ala planeerides arvestatud poolsaare peatrakti – tänase Kopli tänavaga. Peatänava-äärsel fassadil puuduvad isegi aknaavad. Hoone arhitekt pole teada, ilmselt on projekt koostatud mõne inseneri poolt, mida on tunda ka hoone pisut kohmakas välimuses. Kolmekorruselise madala kelpkatusega kivihoone fassaadid on lahendatud historitsistlikus stiilis, mõneti meenutab hoone välimus nn. kroonuarhitektuuri, mis muudab selle veidi raskepäraseks ning ametlikuks. Erinevalt aga kroonu-stiilis majadest, kus tellisseinad on valdavalt krohvimata, on Kopli tn. 75 hoone seinad kaetud silekrohviga. Krohvimata on vaid tahutud paekivist sokliosa. Vastavalt plaanilahendusele on hoone fassaadid sümmeetrilised, neid ilmestavad rohked mainitud stiilidele omased dekoorielemendid – horisontaalsed ehiskarniisid, lukukivi motiivid segmentkaarega avade kohal, liseenid, krohvraamistusega valeaknad kolmanda korruse tasandis jne. Omapäraselt kuid pisut ülepakutuna mõjuvad teise korruse tasandil esi- ja tagafassaadi servades paiknevad kitsad nišid. Keskse trepikoja kohal tungib katusekelbast välja massiivne kivifassaadiga vintskap. Võimalik, et täna pelgalt krohviga kaetud vintskap on varem olnud samuti rikkaliku dekoreeritud. Hoone tagafassaadi keskosa on risaliidi-laadselt pisut eenduv. Hoone segmentkaare ning kahepoolse raamijaotusega aknaavad paiknevad fassaadil samuti sümmeetriliselt, tagafassaadil on trepikojaga kohakuti asetsevas osas kitsad paarisaknad. Peafassaadil on säilinud üks originaalse vihmaveetoru kandiline ülaosa. Peaukse kohal paiknenud plekist varikatus on aga hävinud. See kujutas endast pealt ja külgedelt kaetud mahulist korvi, mille alumisi servi ääristas samuti plekist dekoratiivne ehisriba. Kunagine tahveldatud kahepoolne peauks on samuti hävinud. Põhiplaanilt on hoone sümmeetriline, kesksest trepikojast pääseb kummalgi pool paiknevatesse pisikestesse eeskodadesse, kust omakorda viib tee korteritesse. Igal korrusel on neli korterit, kummalgi pool vastavalt kaks. Korterid on 1-toalised, igal korrusel on ka üks 2-toaline eluase. Trepikoja algne siseviimistlus – paekivist trepiastmed, kahhelplaatidega kaetud mademed, metallist trepivõre, kojakapid –  on valdavalt säilinud. Trepivõre jätkuna asub esimesel korrusel keldrisse laskuva marsi ees  asuv omapärane metallist värav. Lisaks mõlemal pool paiknevate korterite eeskodade ustele asuvad trepikojas ka dekoratiivsed valeuksed. Paraku pole täpselt teada, milliseid neist kunagi reaalselt avadena on toiminud, võimalik, et tegu on tervenisti butafooriaga. Pisikeste korterite siseviimistlus on võrdlemisi napp, küll aga on siin lisaks tahveldatud ustele olnud peegelvõlvlaed, mida mitmes korteris tänagi näha võib. Osaliselt on korterites säilinud ka Franz Krulli masinatehases valminud malmist radiaatorid. 1920ndatel või 1930ndatel rajati hoone Kopli tänava poolsesse ossa kahe korteri asemele kaupluseruumid, mille tarvis raiuti otsaseina ukse ja aknaavad, üks ukseava lisati ka peafassaadile kunagise aknaava kohale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinnas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased, seal hulgas ka Bekkeri tehas. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Bekkeri kompleks seevastu jääb oma kaasaegsetele selle poolest alla. Kopli poolsaare laevaehitustehaste eellugu algab 1909. aastal, kui tsaarivalitsus hakkas ette valmistama üleriigilist sõjalaevade ehitamise programmi. Mitu tehasekompleksi, nende hulgas ka hilisem Bekkeri tehas (algselt tuntud ka kui Telliskopli tehas), planeeriti rajada Tallinna lähedale Kopli poolsaare tippu. Ehitus algas 1912. aastal, kui oli leitud tänase Kopli tänava ning Kopli lahe vahel sobiv maatükk. Ala oli varem kaetud metsaga, vaid lahe ääres asusid mõned suvilad ning kalurionnid, mis ehituse käigus peagi lammutati. Olgugi et tehaste ehitus vältas paralleelselt teise Kopli poolsaarel asuva kompleksi – Vene-Balti tehase – ehitusega, ei kujunenud Bekkeri kolooniast (asumi nimetus tolleaegses kõnepruugis) säärase tervikliku ning läbimõeldud plaaneeringuga tööstuskompleksi. Kui Vene-Balti asum rajati tolle aja mõistes eesrindlike linnaehituslike printsiipide alusel (suuresti arhitekt A. Dmitrijevi teene), siis Bekkeri tehaste ala oli oma üldplaanilt võrdlemisi stiihiline. On teada, et mitmed asumi generaalplaanid lükati linnavalitsuse poolt nende poolikuse tõttu ka tagasi. See fakt seletab mitmed tänagi nähtavad linnaehituslikud puudujäägid – elamute liigne lähedus tööstustsoonile, mida Vene-Baltis teadlikult välditi, ning mitmete hoonete ebaloogiline paiknemine Kopli tänava suhtes (Kopli tn. 75 - 81). Tehasehoonetega elamute hoovi tungimise eest said bekkerlased nahutada ka naabrite käest, kuna rajasid oma tööstushooned liiga lähedale Vene-Balti teenistujate elamutele (nähtav Kaluri tn. alguses). Asumi rajamine lõppes 1916. aastal.</span>


source: A
code: 8616
name: Bekkeri laevatehase inseneride elamu, 1912-1914
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt mõeldud Bekkeri laevatehase inseneride elamuks. Hoone jaotub plaaaniliselt kolmeks sektsiooniks, millel on esinduslik peatrepikoda esifassaadil ja tagasihoidlikum majandustrepikoda tagaküljel.; fassaadid on liigendatud trepikoja mahtudega, katusekarniisi ja vahevöödega. Hoone eksterjöör on üldmuljelt suhteliselt range ja massiivne.; Ruumid hoones on kõrged, tubade laed on peegelvõlvide ja stukkdekooriga. Trepid on paeastmetega, peatrepi mademetel kiviparkett.  Säilinud on osaliselt ruumide maalinguid.; Säilinud on rohkelt ka kremoone ukselinke jt detaile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1910-1912. a ehitatud neljakorruseline esinduslikumate korteritega hoone.</span>


source: A
code: 8617
name: Bekkeri laevatehase direktori elamu, 1912-1914
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Direktori villa (praeguse aadressiga Kopli 79) asus Kopli tänava ääres inseneride maja (Kopli 77) vastas ja algselt kuulus selle juurde suur park-aed, mis hiljem, nõukogude ajal, on tööstushooneid täis ehitatud. See on kahekorruseline madalal soklil krohvitud telliskivihoone kõrge, keeruka kujuga katusega. Hoone on osaliselt kellerdatud. Algselt oli tegemist ühepereelamuga, millel eraldi teenijatetrepikoda ja peasissepääs ning mõlemal korrusel rida avaraid, luksusliku sisekujundusega ruume. Väikese kivihoone algsest arhitektuurist on säilinud vaid osa (näiteks hilisjuugendlikud kolmnurkviilud ning erkerid fassaadil ja üldine mahtude jaotus, üksikuid dekooridetaile), see on kannatanud hilisemate juurde – ning ümberehituste tõttu ja ehitisel on selle praegusel kujul väärtus peamiselt tehaseasula tervikansamblisse kuulumise tõttu. Kogu peafassaadi ees seistes vasakule jääv  hoonetiib on ilmselt hilisem lisand, algselt oli sissepääs enam-vähem fassaadi keskel. Muudetud on mõnede akende kuju, täielikult ümber kujundatud peatrepikoda. Asendatud on uksed ja aknaraamid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna ja peagi saigi kardetu teoks: algas I maailmasõda. Sõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast St. Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte juhtkond ja ametnikud elasid ühtse kolooniana võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasemeni, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem.; Bekkeri laevatehas “Böcker ja CO” rajati 1912. – 1914. aastal Kopli poolsaare edelaossa Vene tsaaririigi sõjaliste tellimuste – miiniristlejad ja teised suured sõjalaevad – täitmiseks. Ehitust rahastas prantsuse firma A. Normand. Krundi SW-küljele rajati ellingud, merre kai ja laevaslipp, vee äärde püstitati 1914. aastal 63 meetri kõrgune ja 100 tonnise kandejõuga hiigelkraana (lammutati 1935). Krundi keskpaika ehitati olulisemad tehasehooned – laevaehitustsehh ning mehaanika- ja turbiinitsehh. Kopli tänavaga külgnevale alale ehitati veetorn, haldus- ja eluhooned (politseimaja, direktori elamu, administratsioon, vanemteenistujate ja tööliste majad, söökla, saun, tuletõrjemaja jm).</span>


source: A
code: 8618
name: Bekkeri laevatehase politseijaoskond, 1912-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kopli tn. 85 hoone on algselt rajatud politseimajaks. Igal suuremal vabrikul oli ka oma tuletõrjekomando ja politseijaoskond, et asumis korda pidada -- kuna paljud Venemaalt sisse rännanud töölised, kes vabrikukolooniates elasid, olid vallalised noormehed, kes kippusid lärmakaid pidusid pidama ja kaklusi korraldama, oli politseinikel ka tööd palju. Politseimaja paikneb otsakuti Kopli tänava ääres, selle peafassaad on suunatud tänase Marati tänava poole. Nagu ülal mainitud, on Bekkeri asumi Kopli tänava äärsete hoonete paigutus suhteliselt juhuslik, kummalisel kombel pole ala planeerides justkui arvestatud poolsaare peatrakti – tänase Kopli tänavaga, võimalik, et generaalplaan tehti Paterburis üksnes sinna sadetud geoaluse järgi, kohapeal olukorraga tutvumata. Väliselt meenutab politseijaoskonna hoone tol ajal Tallinna töölisasumitesse rajatud elubarakke – tegu on üsna tüüpilise kahekorruselise kelpkatusega puidust hoonega, ehitis on peaaegu dekoorivaba, fassaadi ilmestavad üksnes akende piirdelauad ja kitsaliistulisest horisontaalludisest vahevööd. Hoone põhiplaan on H-kujuline, kusjuures keskmine plokk taandub külgmistest üsna vähe, mistõttu hoone maht on kompaktne. Hoones paikneb kaks trepikoda, mõlemasse pääseb külgedel asuvatest ustest. Elamuslik on merepoolne trepikoda, kus suurejooneline treitud balustritega trepp tõuseb seinaääri mööda, jättes keskele aatriumitaolise valguskaevu: sellist esinduslikkust nii lihtsas majas ei ootaks. Esimesel korrusel asusid algselt politseinike tööruumid ja väiksemad korterid (kööktoad), teisel korrusel jaoskonnaülema jt. kõrgemate ametnike suured korterid. Tänaseks on hoone planeeringut pisut muudetud, kuna terves majas asuvad nüüd korterid – endised ametiruumid on eluruumideks kohaldatud, väiksemaid kortereid kokku ühendatud ja, vastupidi, II korruse suured esinduskorterid väiksemateks jagatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses puhkes Tallinnas seninägematu arendustegevus, mille põhjusteks on mitme mastaapse tööstusettevõtte ja neid teenindava infrastruktuuri rajamine. Lasnamäele kerkis Dvigateli vagunitehas, Kopli poolsaarele Sitsi mäele Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik, veidi hiljem lisandusid poolsaare tippu mitmed laevaehitustehased, seal hulgas ka Bekkeri tehas. Tööstuse rajamine tõi endaga kaasa ka massilise elamuehituse. Kiiresti ning paljuski stiihiliselt arenenud Tallinna töölisagulitest erinesid tehaseasulad oma komplekse planeeringu ja ühtse väljanägemise poolest. Tööstushoonete lähedusse rajati terviklikud töölisasulad, kuhu peale juhtkonna villade ja tööliste barakkide kuulusid ka kauplused, koolid, haiglad, pesumajad jne. Sarnase printsiibi kõige ilmekamaks näiteks kujunes Vene-Balti asundus poolsaare tipus, kuid novaatorlikke jooni kandsid endas ka varasemad tehasekülad. Bekkeri kompleks seevastu jääb oma kaasaegsetele selle poolest alla. Kopli poolsaare laevaehitustehaste eellugu algab 1909. aastal, kui tsaarivalitsus hakkas ette valmistama üleriigilist sõjalaevade ehitamise programmi. Mitu tehasekompleksi, nende hulgas ka hilisem Bekkeri tehas (algselt tuntud ka kui Telliskopli tehas), planeeriti rajada Tallinna lähedale Kopli poolsaare tippu. Ehitus algas 1912. aastal, kui oli leitud tänase Kopli tänava ning Kopli lahe vahel sobiv maatükk. Ala oli varem kaetud metsaga, vaid lahe ääres asusid mõned suvilad ning kalurionnid, mis ehituse käigus peagi lammutati. Olgugi et tehaste ehitus vältas paralleelselt teise Kopli poolsaarel asuva kompleksi – Vene-Balti tehase – ehitusega, ei kujunenud Bekkeri kolooniast (asumi nimetus tolleaegses kõnepruugis) säärase tervikliku ning läbimõeldud planeeringuga tööstuskompleksi. Kui Vene-Balti asum rajati tolle aja mõistes eesrindlike linnaehituslike printsiipide alusel (suuresti arhitekt A. Dmitrijevi teene), siis Bekkeri tehaste ala oli oma üldplaanilt võrdlemisi stiihiline. On teada, et mitmed asumi generaalplaanid lükati linnavalitsuse poolt nende poolikuse tõttu ka tagasi. See fakt seletab mitmed tänagi nähtavad linnaehituslikud puudujäägid – elamute liigne lähedus tööstustsoonile, mida näiteks Vene-Baltis teadlikult välditi, ning mitmete hoonete ebaloogiline paiknemine Kopli tänava suhtes (Kopli tn. 75 - 81). Tehasehoonetega elamute hoovi tungimise eest said bekkerlased nahutada ka naabrite käest, kuna rajasid oma tööstushooned liiga lähedale Vene-Balti teenistujate elamutele (nähtav Kaluri tn. alguses). Asumi rajamine lõppes 1916. aastal.</span>


source: A
code: 8619
name: Bekkeri laevatehase tööliskasarmu, 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Selline, hoburauakujuline kolme tiivaga tööliselamu tüüp on Eestis ainulaadne, teistes töölisasumites pole seda meil kunagi kasutatud ja eks see hoonetüüp ole ka meie pimedas kliimas üsna ebaratsionaalne -- kitsa sisehoovi poole pööratud korterid jäävad talve jooksul päikesevalgusest sootuks ilma. Siin on tuntav 19. sajandi inglise tööliselamute mõju ja seda lisaks põhiplaanile ka detailikäsitluses -- laiad ruudukujuliste jaotustega aknad, madalanurgaline katus ja hoone üldproportsioon on meie tolle aja arhitektuuripildis pigem erandlikud.   Interjöörid on lihtsad, laudpõrandad olid algselt värvimata, seinad lubjatud või õlivärviga värvitud (tuleohu kartusel tapeete ei pandud). Olgugi et mitmete hilisemate remonttööde (1960ndatel, 1980ndatel) tulemusel on ülal kirjeldatud askeetlik siseviimistlus valdavalt hävinud, on interjööri algne üldmulje siiski loetav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Bekkeri asundus paiknes Kopli tänava ja Mere vahel ning praeguseks on sellest säilinud rida elemente, ehki koloonia pole enam nii terviklik kui Vene-Balti või Balti puuvillavabriku asundus. Töölismajad, mis ehitati kõik puidust, jagunesid kolme põhitüüpi -- esiteks lihtsa kastitaolise vormiga ristkülikukujulised kahekorruselised barakid (peaaegu kõik lammutatud), teiseks väikesed ühekorruselised majad 2-3 väikekorteriga (näiteks Koplirand 39) ja kolmandaks suured  hoburauakujulised kasarmud, kus kahe taha sirutuva hoonetiiva vahele jääb kitsas sisehoov. Viimaseid ehitati kokku vähemalt 12, säilinud on aga vaid üks -- Koplirand 41.</span>


source: A
code: 8620
name: Bekkeri laevatehase haldushoone, 1912-1914
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline tagasihoidliku klassitsistliku arhitektuuri sugemetega hoone. Hoone fassaadi liigendab esimese ja teise korruse vahel horisontaalne vahevöö, mille alaosas on hammaskarniis. Pikki kitsaid aknaid liigendavad liseenid. Trepikoja osa on hoonest eenduv ning lõpeb kolmnurkse frontooniga. Hoones on säilinud ehitusaegseid tahveluksi kassettlagesid, aknakremoone jt originaaldetaile (Vt ka Marati 4 muinsuskaitse eritingimused okt 2000. a Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti arhiivis).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Haldushoone on ehitatud 1912-14.</span>


source: A
code: 8621
name: Bekkeri laevatehase mehaanika- ja turbiinitsehh, 1912-1914
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on suursuguse tööstushoonega kogu Bekkeri kompleksis. Mehaanika- ja turbiinitsehh on 121m pikk ja 50m lai punaste tellisseintega kahelööviline ehitis. Seinapindade eriline telliseladu ja massiivsed ümarkaarsed ning piklikud klaasplokkidest aknad muudavad hoone fassaadid väga ilmekaks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses toimunud tööstuste hüppelise kasvu ajal loodi ka Bekkeri laevaehitustehas, mille esimesed tellimustööd tehti juba 1913. aastal. Valmimisjärgus olid samal ajal veel mitmed tööstusega seotud hooned. Aastatel 1912-1914 ehitati mehaanika- ja turbiini töökodade hoone.</span>


source: A
code: 8622
name: Bekkeri laevatehase slipp, 1912-1914
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on massiivse betoonrajatisega maastikus. Slipp on kallaku all suunaga mere poole ning oli mõeldud laevade vette tõstmiseks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses toimunud tööstuste hüppelise kasvu ajal loodi ka Bekkeri laevaehitustehas, mille esimesed tellimustööd tehti juba 1913. aastal. Valmimisjärgus olid samal ajal veel mitmed tööstusega seotud hooned. Laevatehase slipp, ühena esimestest laevaehituseks vajaminevatest rajatistest, ehitati aastatel 1912-1914.</span>


source: A
code: 8623
name: Bekkeri laevatehase veetorn, 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on veidi üle 40 meetri kõrguse raudbetoonsammaste ning raudbetoonvöödega torniga, mis kindlustas kahest puurkaevust saadud veega praktiliselt kogu poolsaare veevajaduse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses toimunud tööstuste hüppelise kasvu ajal loodi ka Bekkeri laevaehitustehas, mille esimesed tellimustööd tehti juba 1913. aastal. Valmimisjärgus olid samal ajal veel mitmed tööstusega seotud hooned. 1914. aastal ehitati laevatehase veetorn, mis paikneb Kopli tänava ääres.</span>


source: A
code: 8624
name: Tselluloosi- ja paberivabriku tuletorjemaja, 1912. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Masina 20 pritsimaja fassaadide juugendarhitektuur lähtub põhjamaade rahvusromantikast. Selle neljakorruselise kupliga tornist on loode pool kaks pritsikuuri, teisele poole jäid meeskonnaruumid. Fassaadid on dekoratiivsed – kasutatud klombitud paasi ja krohvitud seinapindu mis moodustavad omavahel ajastule iseloomuliku kontrasti. Efektne on peasissepääsu lõunafassaadil ümarkaarset ust rõhutav kolmnurkse ülaosaga portaal, mis on konstrueeritud massiivsetest paeplaatidest. Torni avad on säilinud esialgsel kujul. Loode- ja kaguviiludel olid klombitud paekividest laotud petikkaaristud. Lääneseinas oli üks sissepääs garaaži, idaseinas kaks ust, nende keskel aken. Trepikojast paremal, kus asusid meeskonnaruumid, oli kolm esinduslikku kaarakent, vasemal kaks kalasabamustriga puidust suurt väravat. Lisaks otsaviiludele on üks madalam ehisviil lõuna- ja teine põhjaseinas. Idaseinas on projekti järgi garaažipoolses osas olnud 4 ja meeskonnaruumide pool 6 akent.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endine paberi- ja tselluloosikombinaadi tuletõrjedepoo hoone asub Masina ja Lastekodu tänava nurgal. Hoone rajati 1911. aastal Jacques Rosenbaum (1878–1944) projekti järgi. Hoone on saanud mitmed hilisemad juurdeehitused. Masina tänava äärsed paekiviehitised on rajatud 21. sajandi alguses. Hoovis olevad silikaattellistest mahud pärinevad nõukogude perioodist.</span>


source: A
code: 8625
name: Tselluloosi- ja paberivabriku peakontor, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on kahe ja poole korruseline. Hoone on viimistletud punase silekrohvi ja klombitud paekiviga. Hoone madal sokliosa on hoonemahust veidi eenduv. Hoone keskrisaliidil asub varikatusega, lihtne kahepoolse tahveluksega peasissepääs. Kesksel hooneosal esinevad kolme tüüpi aknad. Esimesel korrusel lihtsad kitsad aknad, kaks mõlemal pool peasissepääsu. Teisel korrusel kolm kõrget ümarkaarakent ning kolmandal 3 ristkülikukujulist väiksemat akent. Fassaadi seinapind on kombineeritud punasest krohvitud pinnast ning klombitud paekivist. Esimese ja teise korruse ning teise ja kolmanda korruse vahel kulgeb karniis. Keskrisaliidist vasakule jääb kuus telge, millest kõige lõpupoolsem taandub veidi. Teljel on varikatusega uks, mille kõrval on kitsad aknad, ning kohal valgmikuosa. Korruste vahel on punane krohvitud karniisiosa ja selle kohal ümarkaarne aken. Maja otsas on külgrisaliit, mis on neljateljeline. Keskrisaliidist paremale jääb samamoodi kuus telge, millest viimane taandub, kuid ukse asemel on esimesel korrusel kaks akent. Hoone küljel on vaadates on näha kaarja viiluga vintskapi. Hoone otsas on ühekorruseline lisaehitis, mis on kaetud mansardkatusega. Keskel on kahepoolne uks, mille kohal on ruudukujuline valgmik. Terve hoone ulatuses on esimese ja teise korruse vahel ning teise korruse kohal punane krohvitud vöökarniis.
Hoone tagumise külje kujundus peegeldab üsna sarnaselt esifassaadi, seinal ei esine punast krohvpinda. Tagafassaadi uksed on madalamad ning valgmikuteta. Keskrisaliit eendub tunduvalt vähem, kui esifassaadil ning kesmisest osast eendub poolkaare kujuline majaosa, mis on viieteljeline. Hoone kombineeritud mansard ja viilkatus on kaetud valtsplekk-kattega. Hoone on heas seisukorras.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinnas, Masina tn 22.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimene paberiveski alustas tegevust 1664. aastal Ülemiste mäel. Lagunenud hoonetega paberiveski krundile rajati paberivabrik, mis alustas tööd 1839. aastal. 19. sajandi lõpul otsustati rajada tselluloosivabrik ning tootmine sajandivahetusel ainult kasvas. Tselluloosi- ja paberivabrik töötas kuni 1992. aastani. 
Kuna aastatel 1912-1914 läks tootmine ülesmäge, siis otsustati ehitada uuem ja avaram peakontorihoone. Hoone projekti koostas Jacques Rosenbaum ja projekt kinnitati 26. aprillil 1914. aastal ning kohe alustati ka ehitusega. Projektis ühendati aasta varem valminud tootmishoone ja uus administratiivkorpus üheks hooneks. Ehitis valmis 1915. aastal. Peakontori pikk esifassaad kulgeb piki Masina tänava serva. Hoone vanemasse, Tartu mnt. äärsesse hooneosasse, kus algselt olid tootmisruumid, rajati mõlemale korrusele suured paberi lao- ja ekspeditsiooniruumid. Masina tn. äärse hooneosa põhiplaan oli ja on tänaseni pika keskse koridoriga kummalgi korrusel, millest kahele poole jäävad kabinetid. I korruse hoovi pool paiknesid algselt ühel pool keskset trepikoda köögid ja teisel pool personaliosakond. Masina tn. poolsel küljel aga vastavalt majandusosakond koos eraldiseisva arhiiviruumiga ning vabriku meditsiiniteenistus. Teise korruse hooviküljel paiknesid puiduosakond ja tehniline osakond ning Masina tn. poolses
küljes, kus olid kõige esinduslikumad ruumid, raamatupidamine ja kommertsosakond. Hoone ehitusaegne ruumistruktuur on valdavalt säilinud. Ka välisilmelt on hoone säilinud suures osas algupärasena. Kõige suurem muutus on toimunud Tartu mnt poolses kõrgemas hooneosas, millel algselt oli kõrge kelpkatus ja ovaalaken, mis tänaseks on asendunud madala kaldega katusega. 1994. aastal toimus hoones suurem remont, mille käigus vahetati välja peauks ja fuajee vaheuks. Tartu mnt poolses küljel ennistati üks hilisem sissepääs uuesti aknaks. 1996. aastal toimusid katuse kolmes neelukohas läbijooksud, mis kahjustasid teise korruse osade ruumide, sealhulgas teise korruse saali seinte viimistlust. 1997. aastal paigaldati hoonele kogu katuse ulatuses uus katusekate koos vihmaveesüsteemidega ning osaliselt uuendati katusekonstruktsioone. Samal aastal tehti remonti ka suuremas osas veekahjustusi saanud ruumides. 2012. aastal vahetati räästapiirkonnas katuseplekk, parandati niiskuskahjustustega katusekonstruktsioone räästa osas ning eemaldati lubisegu räästamoodustajate vahel, millega tagati katusealune tuulutus. vahelae soojustamiseks kaeti
osa pööningu vahelaest puistevillaga.</span>


source: A
code: 8626
name: Tselluloosi- ja paberivabriku I paberivabrik, 1910. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline pikk paekivimüüritis-seintega hoone, sisepinnad krohvitud. Vahelagi on raudbetoonist, katusekate profiilplekk. Klombitud fassaadidega tehasehoone näol on tegemist Eesti paearhitektuuri ja tööstushoonete silmapaistva näitega. Eenduva ümartorniga otsafassaad (hiljem ümber ehitatud) oli suunatud Tartu maanteele. Juugendstiilis fassaadi liigendasid algselt kaarjad, hammaslõikes karniisidega frontoonid. Pabertsehhide kehandid on säilinud, kuid osaliselt juba 1930-ndatel aastatel moonutavalt ümber ehitatud – lamedad ülemised korrused. Hoonel on puidust raamijaotusega aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eestis rajati esimene tselluloosivabrik 1893/1894 aastal Tartu mnt/Masina krundile. Omanik oli Ernst Osse & Ko. Vabrik alustas tööd 1894. aasta märtsis. Tartu mnt 80b nn I paberivabriku hoone valmis 1910. aasta märtsi lõpus, hoone projekteeris Jacyes Gustav-Adolf Rosenbaum (1878-1944). 2003. aastal rekonstrueeriti endise tehasehoone II korrus bowlingusaaliks. Samaaegselt renoveeriti ka hoone fassaadid. 1912-1923. aastatel ehitati II paberivabriku hoone I kõrvale. Ilmselt 1930. aastatel ehitati nende kahe paberiveski hoone vahele täiendav hooneosa, millega likvideeriti tee, juugendlik nurgatorn I paberivabrikul ja II paberivabrikul kena ümarnurk.1941. aastal lasti punaväe hävituspataljonide poolt vabrik õhku. Mõlema paberiveski hoone Tartu mnt poolsed fassaadid säilisid. 1950. aastatel asuti vabrikut taastama. 1993. aastal kuulutati välja ettevõtte pankrot.</span>


source: A
code: 8627
name: Tselluloosi- ja paberivabriku hoovipoolne tööstushoone korstnaga, 1910, 1937
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tartu mnt 80k korsten asub endise tselluloosi- ja paberivabriku kompleksis. Vaadeldav korsten asub kompleksi keskosas, 1922. aastal ehitatud katlamaja küljes. Katlamaja on ristkülikukujulise põhiplaaniga ning sellele lisanduvad erineva suurusega erineval ajal ehitatud juurdeehitised. Algselt kesktelje suhtes sümmeetrilise fassaadiga hoonel olid edela- ja kirdefassaadidel keskviilud ning edelafassaadi nurkades kaks kõrget paekivist torni. Praegu on karniisi kõrguseni alles läänetorn ning lõunatorn ainult pooles kõrguses. Katlamaja massiivne klinkertelliskivist ehitatud korsten asub katlamaja kirdefassaadi ees hoonega ühel teljel. Ruudukujulisel soklil ümartormi kaheksatahulise jalami ülaservas on sakiline telliskividest karniis. Korstna ümarkesta toetavad metallist tõmbevööd, välisservas on ronimisrauad. Algselt 65,5 m kõrgusel korstnal oli traditsiooniline reljeefse kraega korstnapits. Demonteeritud on kuni 12 tõmbevööd.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1839. aastal valmis Härjapea jõele Ülemiste paberivabrik. Vabriku omanikuks sai 1894. aastal Ernst Osse. Olemasolev kolmekorruseline hoone kompleksis ehitati Rudolf Knüpfferi (1831–1900 ) projekti järgi ümber tselluloosivabrikuks, millele 1885–1907. aastal tehti mitmeid lihtsaid juurde- ja ümberehitusi. 1937. aastal valmis vabriku uuem katlamaja korsten.</span>


source: A
code: 8628
name: Tselluloosi- ja paberivabriku II paberivabrik, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lihtsa juugendelementidega välisarhitektuuriga 2-korruseline paeseinte ja raudbetoonpostidele toetuva ribilagedega hoone. Klombitud fassaadidega tehasehoone näol on tegemist Eesti paearhitektuuri ja tööstushoonete silmapaistva näitega. Hoonel on puidust raamijaotusega aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eestis rajati esimene tselluloosivabrik 1893/1894 aastal Tartu mnt/Masina krundile. Omanik oli Ernst Osse & Ko. Vabrik alustas tööd 1894. aasta märtsis. Tartu mnt 82 nn II paberivabriku hoone ehitati aastatel 1912-1913, peafassaadiga vastu Tartu maanteed I paberivabriku kõrvale, Jacyes Gustav-Adolf Rosenbaum (1878-1944). Ilmselt 1930. aastatel ehitati nende kahe paberiveski hoone vahele täiendav hooneosa, millega likvideeriti tee, juugendlik nurgatorn I paberivabrikul ja II paberivabrikul kena ümarnurk. 1941. aastal lasti punaväe hävituspataljonide poolt vabrik õhku. Mõlema paberiveski hoone Tartu mnt poolsed fassaadid säilisid. 1950. aastatel asuti vabrikut taastama. 1993. aastal kuulutati välja ettevõtte pankrot.</span>


source: A
code: 8629
name: Tselluloosi- ja paberivabriku tselluloositsehh, 1926, 1930
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1920. aastate funktsionalistliku tööstusarhitektuuri esinduslik näide. Lisaks funktsionalistlikule üldilmele kumavad hoone arhitektuuris läbi traditsionalistlikud vormivõtted ning ekspressionistlik mahtudejaotus. Tartu mnt ääres kõrgel paekiviklindil asuv ebakorrapärase põhiplaaniga paekivihoone koosneb erineva kuju ja kõrgusega mahtudest. Suure hoonemahu välisseinad on paekivist, sisekonstruktsioon, vahelaed ja trepikoda betoonist. Hoone tingliku kagutiiva moodustab katlaid mahutanud keeduosakond, katelde kohti on viis, Tartu mnt poolsemat katelt eraldab teistest paekivimüür ehk endine otsafassaad. Selle hooneosa välisseintes on paaridesse jaotatud vertikaalsed aknad ning lõunaosas trepikoda. Hooneosal on väiksemad silikaattellistest juurdeehitused fassaadi küljes oleva šahti ja katusel oleva mahu näol. Hoone tingliku loodeosa moodustab ettevalmistusosakond, mis on klombitud paekivist fassaadidega, mis jätkavad keeduosakonnaga sarnast arhitektuurikeelt: rütmiliselt paigutatud piklikud aknad, vertikaalsed lindimotiivid, madalkaarsed aknasillused. Kuivatusosakonna moodustab ettevalmistusosakonnast kõrgem 5-korruseline hoonemaht. Klombitud paekividest fassaadi ilmestavad vertikaalselt paigutatud aknad, mis on müürilaoga ühendatud lintideks. Edelafassaadi sisse on lõhutud suured sissepääsuavad. Kirdefassaadi küljes asub 1930. aastal ehitatud 3-korruseline kitsam hoonemaht. 2006. aasta rekonstrueerimise käigus hoonele lisatud pealeehituse klaasfassaad koosneb kolmest erinevat tooni rohekast klaasist. Rekonstrueerimise käigus on vabrikuhoone fassaadid säilitatud võimalikult ehitusjärgsel kujul, lisatud on uusi ukse- ja aknaavasid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Põhja Paberi- ja Puupapi Vabrikute tselluloosi keedu-, ettevalmistus-, kuivatusosakonna hoone on ehitatud 1926. aastal arhitekt Erich Jacoby (1885-1841) projekti järgi ning täiendatud 1930. aastal. 1930. aastal lisati keedukatlaid ning laiendati hoone kirdeosa. Keeduosakond hõlmas hoone kagupoolse kõrge tiiva. Ettevalmistusosakond võttis enda alla suure osa hoone põhimahust, selle kõrval asus kuivatusosakond. 1937. aastal valmis katlamajale uus korsten. Teise maailmasõja käigus said mitmed hooned kannatada. Vabriku natsionaliseerimise käigus nimetati vabrik V. Kingissepa nimeliseks Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadiks. Järgnevatel aastakümnetel tehti tselluloosivabriku sise- ja välisarhitektuuris mitmeid ehituslikke muudatusi ning kaasajastati tehnoloogiat. Välisarhitektuuri peamisteks lisandusteks said väiksemad silikaattellistest juurdeehitused, siseruumides uued vahelaed. Tselluloosi ja paberi tootmine jätkus vabrikus 1990. aastate alguseni. Hoone on 2006. aastal rekonstrueeritud arhitektide Andrus Kõresaare ja Raivo Kotovi projekti järgi ning tuntud kunagise suuromaniku ja juhi Emil Fahle järgi nimetuse saanud Fahle elamu- ja büroohoonena. Hoone kaasaegne ilme on kontrast pae ja klaasi vahel. Rekonstrueerimise käigus on lammutatud hilisemad juurdeehitused ning lisatud on 6-korruseline hoonemaht (keeduosakonna peale).</span>


source: A
code: 8631
name: Tselluloosi- ja paberivabriku paekivimüür, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kõrge paekivimüüritisega, mille pinda ilmestab eriline paekiviladu, eenduvad müüriosad ning kaarsilluse motiiv. Müüril on kõrgemad ning madalamad müüriosad. Säilinud on ainult osaliselt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Paekivimüür on ehitatud tehase rajamise ajal, 1915. aastal.</span>


source: A
code: 8632
name: Vene-Balti laevatehase haigla, 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline klassitsistlike detailidega paekivist hoone. Hoonel on nii mansard- kui keldrikorrus. Ümbruskonnas ehk Kopli töölisasula piirkonnas asub neli arhitektuurimälestist: Vene-Balti laevatehase haigla (1914), Vene-Balti laevatehase politseijaoskond (1914), Vene-Balti laevatehase tuletõrjujate maja (1914) ja Nikolai Imetegija kirik (1936). Kaevuri tn 1 kinnistul asub lisaks ajaloolisele haiglahoonele kaks laohoonet (ühekorruseline kivist abihoone ja metallist angaar).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kaevuri tn 1 asuv hoone valmis 1914. a. Vene-Balti laevatehase haiglana. Aasatel 1912–1916 ehitas Prantsuse firma Schneider-Creuzot Kopli poolsaarele Vene Ühingu kapitaliga Vene-Balti Laevaehituse ja Mehaanika Aktsiaseltsi Reveli Laevaehitustehase ning suurettevõtte töötajate jaoks tehase juurde kompaktse töölisasula. Ehitustöid tegid mitmed Peterburi ja kohalikud ehitusettevõtted ja mehhaanikatehased, tehasehooneist ja töölisasulast koosneva kompleksi projekteerimist juhtis Peterburist pärit insener Aleksandr Dmitrijev. Laevaehitustehase töölisasulas paiknesid kahekorruseline paekivist haigla, puidust tuletõrjehoone, politseijaoskond, kirik-söökla, saun, kino ja elamud.</span>


source: A
code: 8633
name: Vene-Balti laevatehase vanemteenistujate elamu Kaluri t. 3, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Üldilme poolest antud hoone naaberhoonetega võrreldes palju ei erine.  Küll aga on veidi suursugusem hoone välisdekoor – esifassaadi pilkupüüdvamaks elemendiks on keskset trepikoda flankeerivad kitsad konsoolsed rõdud, mida kaunistavad puitlippidest rõdupiire ning räästani ulatuvate postide dekoratiivne ülaosa. Ainult räästa servani eenduva rõdu teeb avaraks osaline paiknemine välisfassaadilt taanduvas nišis. Vene-Balti asumi hoonete hulgas võib sarnast lahendust leida veel Süsta t. 5 elamul. Erineva kuju ja jaotusega aknaavad on esimese korruse ulatuses kaetavad tahveldatud aknaluukidega, millest suur osa on tänaseni ka säilinud. Laudvooderdust ilmestab sokli kohal perimetraalselt kulgev püstlaudadest vöö ning asumi peamine siduv dekoorielement – räästa alune siledatest laudadest paneelimotiiv. Hoone on tsentraalse põhiplaaniga, merepoolse külje mõlemas otsas on pisut eenduvad tiivad. Hoone keskmes – nii tänava- kui merepoolsel küljel – on kaks vastakuti paiknevat trepikoda, mis on omavahel ühendatud mõlemal pool asuvate esikutega.  Esikud kuulusid algselt korterite (algselt kokku 4) juurde, neist pääses ka teenijate eluruumidesse, kuid tänaseks täidavad need majasisese koridori rolli. Hoone on osaliselt kellerdatud. Ka trepikodade siseviimistlus on esinduslik. Seda ilmestavad kõrged kahepoolsed tahveluksed ning puidust trepibalustraad. Tahveldatud ning osaliselt ka klaasitud siseuksi leidub tänini ka korterites. Eluruumides on algselt paiknenud ka dekoreeritud kahhelahjud, kuid tänaseks on need välja vahetatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paigutati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. 
Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel. Kaluri t. 3 on algselt ehitatud vanemteenistujate elamuks, millele viitab ka tema asukoht Vene-Balti asumi teenistujate kvartali mereäärsel krundil. Siia, põlispuudega pargi varju tänasele Kaluri tänavale püstitati asumi kõige elitaarsemad elamud. Kunagisest ühtsest hoonereast Kaluri tänava merepoolsel küljel on tänaseks suur osa aga hävinud.</span>


source: A
code: 8634
name: Vene-Balti laevatehase vanemteenistujate elamu Kaluri t. 7, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivisokli ja madala kelpkatusega kahekorruseline puithoone paikneb avaral krundil tänavajoonest tagasiastega, nii et tänava ja maja vahele jääb eesaed – sarnane printsiip oli levinud kogu teenistujate kvartali aedlinliku miljöö kujundamisel. Maja taga paiknes mereni ulatuv pargilaadne aed, kuhu erinevalt teistest analoogse funktsiooni ja ülesehitusega lähikonna hoonetest (nt. Kaluri tn. 3) oli suunatud ka maja esinduslikum külg ja peasissekäik, tagatrepikoda ja tagasihoidliku kujundusega tagafassaad jäid tänava poole. Selline hoone paigutamine krundile, n.ö. seljaga tänava suunas oli toonases Tallinnas, vähemalt suurte korteritega esinduselamute puhul, väga ebatavaline. Kunagine vaade majatagusest aiast Kopli lahele on tänaseks aga hilisemate ehitistega varjatud. Üldilme poolest antud hoone naaberhoonetega võrreldes palju ei erine – tegemist on vähe liigendatud kastja mahuga, fassaadi- ja plaanilahendus on rangelt telgsümmeetriline.  Küll aga on tavalisest veidi suursugusem hoone fassaadidekoor – mere poole suunatud peafassaadi pilkupüüdvamaks elemendiks on keskset trepikoda flankeerivad kitsad astmelistele konsoolidele toetuvad rõdud, mida kaunistavad saledatest balustritest rõdupiire ning katusest pisut eenduva räästani ulatuvate postide dekoratiivne ülaosa. Vene-Balti asumi hoonete hulgas võib sarnast lahendust leida veel Kaluri tn. 3 ning Süsta tn. 5 elamul. Hoone mõlemal küljel esimese korruse tasandil paiknevad trapetsiaalse põhiplaaniga palkonilaadsed eendid, samuti eendub pisut elamu merepoolse külje rõdudega kaetud keskosa. Erineva kuju ja jaotusega aknaavad on esimese korruse ulatuses kaetavad tahveldatud aknaluukidega, millest suur osa on tänaseni ka säilinud. Laudvooderdist ilmestab sokli kohal perimetraalselt kulgev püstlaudadest vöö ning asumi peamine siduv dekoorielement – räästaalune siledatest laudadest paneelimotiiv. Hoone on tsentraalse põhiplaaniga, selle keskmes – nii tänava- kui merepoolsel küljel – on kaks vastakuti paiknevat trepikoda. Kortereid on kokku neli, igasse korterisse pääseb mõlemast – nii merepoolsest peatrepikojast kui tänavapoolsest „tagatrepikojast”. Hoone on suures osas kellerdatud. Ka trepikodade siseviimistlus on esinduslik. Seda ilmestavad tänaseni valdavalt säilinud kõrged kahepoolsed tahveluksed ning puidust trepibalustraadid, tänavapoolse trepikoja mademel võib näha originaalseid kojakappe. Ka eluruumid olid võrdlemisi esinduslikud, veel tänagi on vähemalt ühes korteris alles kogu asumis harulduseks muutunud juugendmotiividega laerosetid, mõned kahhelahjud jne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmeni, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paigutati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel. Kaluri t. 7 on algselt ehitatud vanemteenistujate elamuks, millele viitab ka tema asukoht Vene-Balti asumi teenistujate kvartali mereäärsel krundil. Siia, põlispuudega pargi varju tänasele Kaluri tänavale püstitati asumi kõige elitaarsemad elamud. Kunagisest ühtsest hoonereast Kaluri tänava merepoolsel küljel on tänaseks suur osa aga hävinud.</span>


source: A
code: 8636
name: Vene-Balti laevatehase vanemteenistujate elamu Kaluri t. 13, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivist sokli ja madala kelpkatusega puidust kahekorruseline elamu ei erine esmapilgul teistest asumi hoonetest märkimisväärselt – lihtsa dekoori ning tüüpse mahuga sulandub hoone hõlpsalt naabruses olevate omaealiste elamute hulka. Küll aga reedavad hoone elitaarsust mitmed naaberhoonetel puuduvad elemendid – klaasitud veranda hoone merepoolsel küljel, trapetsikujuline palkonimotiivis eend tänavapoolsel fassaadil, mitmed rõdud, laiad kolmepoolsed aknad jne. ; Hoonesse oli algselt planeeritud ilmselt kaks korterit – kummalegi korrusele üks - , kuid üsna varakult, arvatavasti ehitamise ajal on need poolitatud ning moodustatud piki korrust kulgevad koridorisüsteemis korterid, kuhu algselt on pääsenud hoone mõlemas otsas paiknevast trepikojast. Tänaseks on algset plaanilahendust küll muudetud, kuid teise korruse korterites on algne planeering aimatav. Trepikodasid ilmestavad kahepoolsed tahveldatud korteriuksed ning trepibalustraadid, trepikoja põrand on sillutatud paeplaatidega.; Korterite sisekujunduse olulisemaks elemendiks olid võrdlemisi rikkaliku dekooriga kahhelahjud, millest mitmed on tänagi alles ning töös. Ilmselt pärineb osa neist hilisemast ajast või on asunud algselt mujal. Ka on mitmes ruumis tänaseni säilinud peegelvõlvlaed. ; Hoone on väärtuslik ka kodulooliselt – nimelt on see olnud sportlase Ants Antsoni lapsepõlvekoduks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmenei, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. ; Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paiguati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. ; Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud; Üheks ülalmainutud, tehase juhtkonnale mõeldud elamuks on ka Kaluri 13 hoone. See paikneb asumi läänepoolses servas pargi taga algselt mereni ulatunud krundil. Tänaseks on ligipääs merele hilisemate rajatiste poolt suletud. Hoone asub kõrvuti kunagise tehasedirektori elamuga ning algselt oli see mõeldud asedirektorite elupaigaks.; Paekivist sokli ja madala kelpkatusega puidust kahekorruseline elamu ei erine esmapilgul teistest asumi hoonetest märkimisväärselt – lihtsa dekoori ning tüüpse mahuga sulandub hoone hõlpsalt naabruses olevate omaealiste elamute hulka. Küll aga reedavad hoone elitaarsust mitmed naaberhoonetel puuduvad elemendid – klaasitud veranda hoone merepoolsel küljel, trapetsikujuline palkonimotiivis eend tänavapoolsel fassaadil, mitmed rõdud, laiad kolmepoolsed aknad jne. ; Hoonesse oli algselt planeeritud ilmselt kaks korterit – kummalegi korrusele üks - , kuid üsna varakult, arvatavasti ehitamise ajal on need poolitatud ning moodustatud piki korrust kulgevad koridorisüsteemis korterid, kuhu algselt on pääsenud hoone mõlemas otsas paiknevast trepikojast. Tänaseks on algset plaanilahendust küll muudetud, kuid teise korruse korterites on algne planeering aimatav. Trepikodasid ilmestavad kahepoolsed tahveldatud korteriuksed ning trepibalustraadid, trepikoja põrand on sillutatud paeplaatidega.; Korterite sisekujunduse olulisemaks elemendiks olid võrdlemisi rikkaliku dekooriga kahhelahjud, millest mitmed on tänagi alles ning töös. Ilmselt pärineb osa neist hilisemast ajast või on asunud algselt mujal. Ka on mitmes ruumis tänaseni säilinud peegelvõlvlaed. ; Hoone on väärtuslik ka kodulooliselt – nimelt on see olnud sportlase Ants Antsoni lapsepõlvekoduks.</span>


source: A
code: 8637
name: Vene-Balti laevatehase direktori elamu, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Direktori elamu erineb teistest asumi elamutest nii plaanilahenduse kui mahu poolest. Kui teenistujate elamud on valdavalt keskse trepikojaga korterisüsteemis lahendatud hooned, mille mahulahenduses ja dekooris leidub rohkesti tüüpseid elemente, siis direktori maja on unikaalsem. Hoone ülesehitus tugineb palladionistlikul ruudukujulisel põhiplaanil, mille peale on püstitatud kahekorruseline telkkatusega kuupjas maht. Kirde- ja edelapoolset fassaadi rõhutavad lisaks keskrisaliidid. Villa visuaalseks dominandiks on telkkatuse tipus paiknev püramidaalne klaaslatern (täna kaetud eterniidiga), mille alla jäi läbi kahe korruse ulatunud valgusšaht (säilinud osaliselt). ; Rangest sümmeetriast lähtus ka ruumijaotus. Keskse aatriumina toiminud valgusšahti ümber paiknesid mõlemal korrusel tubadeketina mitmed elu- ja olmeruumid, mis kesksest hallist olid eraldatud kitsa koridoriga. Söögisaalina kasutatud aatriumisse pääses loodeküljel asunud peasissepääsust läbi avara eeskoja. Teisele korrusele  sai tõusta aatriumist kirde poole jäävat pidulikku peatreppi mööda, mis koos trepibalustraadiga on tänagi alles ning kasutusel. Teenijate sissepääs ja köögitrepikoda paiknesid kaguküljel, kust pääses ka teenijate arvatavasse eluruumi, mis asus pööningul.; Kuna hoone ehitusaegne välis- ja siseviimistlus on peaaegu täielikult hävinud, võib villa algsest ilmest saada teatud ettekujutuse vaid vanade fotode ja ajalooarhiivis säilinud ehitusprojekti põhjal ning paljude konstruktsioonide ning detailide osas on võimalik teha vaid umbkaudseid oletusi. Arvatavasti kasutati ka siin mujal asumis levinud tüüpilisi dekoorielemente – kombineeritud laudist, dekoratiivseid paneele, esimesel korrusel aknaluuke jne. Suur osa kõrgetest vertikaalsetest aknaavadest on siiski oma kuju ja algse asukoha säilitanud. Suurejoonelisem oli aga hoone loodepoolne fassaad, kus paiknes peasissepääs. Klassitsistliku lahendusega fassadi ilmestas postidele toetuv poolkaarekujuline rõdu, mis tänaseks on täielikult hävinud, kuid mille kuju ja mastaap on rekonstrueeritav säilinud fotode ja jooniste põhjal ning looduses välja loetav säilinud kahepoolse paekivitrepi kontuuridest. Rõdukonstruktsioonide detailsem kirjeldus nõuab aga eraldi uuringuid. Kahepoolne klaasitud peauks ise paiknes fassaadil tänagi alles oleva laia niši keskmes.; Koos peahoonega rajati krundi Kaluri tänava poolsesse ossa ka ühekorruseline paekivist kõrvalhoone, millega täna liitub kahekorruseline puidust maht, mis omakorda on peahoonega ühendatud ühekorruselise pikliku korpusega. Erinevate hooneosade ehitusjärjekorra kindlaks tegemine eeldab eraldi uuringuid, kuid arvatavasti pärinevad puidust juurdeehitised 1920ndatest, kui hoonesse paigutati Tallinna Rinnalastekodu. Võib arvata, et sellest ajast pärinevad ka esimesed ümberplaneerimised peakorpuse siseruumides.; Olgugi et hoonet on läbi aegade tugevalt moonutatud, teeb selle unikaalseks säilinud plaanilahendus ja maht ning ülal kirjeldatud valgusšahti elemendid. Hoone välisilme on osaliselt siiski taastatav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmeni, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. ; Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paigutati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. ; Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel.; Kaluri t. 15 hoone puhul on tegemist asumi suursuguseima elamuga. Hoone oli mõeldud laevatehase direktori elupaigaks ning see rajati asumi teenistujate kvartali kõige elitaarsemasse ossa – põlispuudega pargi taha mereäärsele krundile. Samas kõrval asuvad ka teistele juhtkonna liikmete mõeldud elamud, naabermajas Kaluri t. 13 asusid näiteks asedirektorite korterid. Tänaseks on aga osa väärtuslikust Kaluri tänava merepoolse külje hoonestusest hävinud, kinni on ehitatud ka merevaade Kopli lahele.</span>


source: A
code: 8638
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Ketta t. 12, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone välisilme on võrdlemisi lakooniline ning isegi veidi raskepärane. Kahekorruselise  kõrge kelpkatusega hoone tellisseinad on kaetud krohviga, sokkel on laotud paekivist. Tähelepanuväärne on aga hoone arhitektuuriline keel. Arvestades selle valmimisaega – stalinistliku ehitussuuna kõrghetk – on selle arhitektuuriline ilme pisut petlik. Nii mahulahenduse kui ka dekoori poolest kannab hoone vastupidiselt ajastu kehtivale ideoloogiale endas pigem eestiaegse traditsionalismi ning hilise heimat-stiili (viljeldi 1920ndatel ja pisut veel 30ndatel) jooni. Eestiaegse arhitektuuri (taas)esitamine 1950ndate aastate alguses on üsna ainulaadne, olgugi et pisut hiljem esineb selliseid näiteid rohkesti. Ajastu kontekstis mõjub üsna julgelt räästa kohalt pisut kaarjalt eenduv kõrge justkui baroklik katus, otsene viide eestiaegsele arhitektuurile on postiga eraldatud paarisaknad ning eriti nende laia krohvraamistusega piirded. Eriti viimase detaili puhul on tunda sõjaeelse tipparhitekti Herbert Johansoni loomingu eeskuju. Hoonele lisavad teatud süngust sügavad aknapõsed, kuid selle põhjus on ilmselt krohvi alla tellisseinte peale soojustuseks pandud nn. TEP-plaat. Hoone fassaadid on lahendatud sümmeetriliselt, avad paiknevad seintes grupiti (nii 2 kui 3 kaupa), projektis ette nähtud dekoorist jäi suur osa aga realiseerimata. Näiteks oli plaanis akendevahelised postid katta pritskrohviga ning peaukse kohale paigaldada stukist vapimotiiviga reljeef – selle alune karniis siiski teostati –, samuti jäid välja ehitamata kaks väikest vintskappi. Hoone peasissepääsu ette rajati paekivist voodriga tellisvõlvidel trepp, et oleks võimalik kasutada trepi alla jäävaid keldriaknaid. Trepi kohale on hiljem rajatud juhusliku ilmega varikatus. Lisaks peauksele on hoone Süsta tänava poolses küljes varu-uks. Hoone plaanilahendus on üldjoontes sümmeetriline. Hoone peauksest pääseb kesksesse trepikotta, mis oma ülesehituselt mõjub ootamatult esinduslikuna. Nimelt tõusevad trepimarsid piki trepihalli pisut kumerduvaid seinu, mille tulemusel moodustub halli keskele läbi kahe korruse ulatuv aatriumitaoline valguskaev. Esimesele korrusele, kunagise pesukööki ruumide asemele, planeeriti ühiselamu ruumid, mis asuvad mõlemal pool maja pikiteljel kulgevat koridori. Sinna pääseb nii otse trepikojast kui ka koridori otsas paiknevast tagauksest. Lisaks kolmele magamistoale kavandati siia ka ühisköök, puhkeruum ning pesukuivatusruum, kuid viimased kaks on ilmselt algusest  peale olnud kasutusel samuti eluruumidena. Tänaseks on elutuba ka köögi asemel. Teisel korrusel on neli korterit (3 ühetoalist ja 1 kahetoaline), nende ees pisike esik, kuhu pääseb teise korruse trepimademelt. Kuigi hoone ei ole tsaariaegne (mälestise nimetus on ekslik ja tuleks vajadusel tulevikus muuta) on tegemist väärtusliku ehitisega, mis vajab ja väärib kaitset.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmenei, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paiguati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt.  Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Ketta tn. 12 hoone on ülal kirjeldatud Vene-Balti asunduse kaitsealuste objektide hulgas võrdlemisi erandlik, kuna oma tänasel kujul ei kuulu see antud kompleksi algkavatise hulka. Laevatehase hoonestusega seob seda vaid asjaolu, et hoone rajamisel on ära kasutatud asumi kunagise pesuköögi müüre. Sellegi poolest väärib hoone üksikobjektina tähelepanu. Pesuköök, millest hoone ajalugu alguse saab, ehitati asumi ühe viimase objektina arvatavasti 1916. aasta paiku. Tegu oli ühekorruselise tellistest ehitisega, mille keskosa all oli pisike kelder. Vahelagi ja põrandad valati raudbetoonist, mis viitab võimalikele sanitaar- ja hügieeninormidele, kuivõrd tegu oli „märja” asutusega (elamutes kasutati toona tavaliselt puitvahelagesid). Hoone oli kaetud lameda pappkatusega. Ühtlasi oli siin ka pesukuivatusplats, kuna majade vahele aedadesse ei lubatud heakorra huvides pesu välja riputada. Asutuse järgi sai nime ka tänane Ketta tänav, mida rahvasuus kutsutigi Pesuköögi teeks. Oma tänase ilme sai hoone 1950ndatel aastatel, kui kasutuseta jäänud pesuköök (tolleaegse aadressiga Kaluri tn. 4A) anti Tallinna Heakorratrusti käsutusse. Trustil oli plaan hoone ümber ehitada oma töötajate elamuks, vastav projekt valmis insener H. Kingo poolt 1953. aastal. Sisuliselt on tegu aga siiski uue hoonega, küll aga kasutati esimese korruse ulatuses ära pesuköögi müürid, kusjuures mastaapsete ümberehituste vältimiseks rajati teine korrus täpselt pesuköögi peale; samuti säilis olemasolev kelder ning esimese korruse põrand ning osa vaheseinu. Hoone valmis 1954. aastal. Arvestades kunagise pesuköögi paiknemist krundil asub hoone Ketta tänava suhtes otsakuti, hoone esifassaad on suunatud hoovi Kaluri tänava poolsesse ossa.</span>


source: A
code: 8639
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Kopli t. 95, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline viilkatusega puidust kortermaja kuulub Vene-Balti laevatehase suurejoonelisse ansamblisse. Hoone sümmeetriliselt paiknevate ja eenduvate mahtude viilkatused lõikuvad põhikatusesse. Välisviimistluse poolest on kopli 95 naaberhoonetega sarnane, esineb tüüpse lahendusena räästa alune laudadest paneelmotiiv, sokli kohal on algselt paiknenud vertikaalne laudisvöö. 
Koridori esimese korruse põrand on kaetud paekiviplaatidega, palkseinad on kaetud lubikrohviga ning viimistletud õlivärvikihiga, mille all lubivärvidega teostatud trafarettmaalingud. Esimese korruse lagi on värvitud ja profileeritud puitlaudisega. Teise korruse lagi on krohvitud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on 1914 aastal valminud Vene-Balti laevatehase asumi nn nooremteenistujate elamuga.</span>


source: A
code: 8640
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Kopli t. 97, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikukujulise põhiplaaniga hoone on rajatud tüüpprojekti järgi. Fassaadide keskosad on lahendatud vähearenenud risaliitidega. Kahekorruseline, osaliselt kellerdatud maja, 2 trepikoda. Hoone on madalal klombitud paekivisoklil, fassaad kaetud suures osas horisontaallaudisega, sokliosa ja esimese korruse akendevahelisel alal vertikaallaudisega. Dekoor on lihtne: karniise meenutav sims räästa all ja sokli kohal, dekoratiivsed püstlauad räästaaluses piirkonnas, suur kaarsillusega aken keskfrontoonil. On säilinud ehitusaegsed tarindid ja detailid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kopli tn 97. Elamu jääb Kopli tn ja Tallinna lahe vahele, Kopli poolsaare lõunakaldale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitati Vene-Balti laevatehase teenistujate elamuks. Projekteeritud arhitekt A. Dimitrijevi ja insener I. Gavrilovi poolt 1914. aastal.</span>


source: A
code: 8641
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Kopli t. 99, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikukujulise põhiplaaniga hoone on rajatud tüüpprojekti järgi. Fassaadide keskosad on lahendatud vähearenenud risaliitidega. Kahekorruseline, osaliselt kellerdatud maja, 2 trepikoda. Hoone on madalal klombitud paekivisoklil, fassaad kaetud suures osas horisontaallaudisega, sokliosa ja esimese korruse akendevahelisel alal vertikaallaudisega. Dekoor on lihtne: karniise meenutav sims räästa all ja sokli kohal, dekoratiivsed püstlauad räästaaluses piirkonnas. On säilinud ehitusaegsed tarindid ja detailid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmeni, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. Käesolev hoone on projekteeritud nooremteenistujate elamuks, projekteeritud arhitekt A. Dimitrijevi ja insener I. Gavrilovi poolt 1914. aastal</span>


source: A
code: 8644
name: Vene-Balti laevatehase katlatsehh, 1912-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaasaegne tehasehoonetüüp, kolmelööviline hoone paekivist välisseintega, terasfermidest katusega. Valgust saab akende ja laternate kaudu. Fassaadi keskmisesse ja vasakpoolsesse lööviseina on lõigatud suured betoonsillusega avaused. Parempoolse löövi seinas on avaused müüritud kinni. Suured aknad, kontraforsid nende vahel. Turbiinitsehhiga katlatsehhi ühendab nõukogudeaegne silikaattellistest juurdeehitus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kopli tn 103. Hoone asub tootmistsooni peatee ääres, turbiinitsehhi kõrval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vene-Balti laevatehas alustas Tallinnas Koplis tegevust 1913. aastal. Tegemist on ühe kõige suurejoonelisema 20. sajandi alguse tööstuskompleksiga kogu Läänemere regioonis. Lisaks hiiglaslikele dokkidele ja laevaehitusbasseinidele ehitati hulk paekivist tootmishooneid, võimas juugendlike joontega peahoone ning rajati ulatuslik tehaseasula koos teenindusvõrguga. Kogu kompleksi projekteerimist juhtis kuulus Peterburi arhitekt, akadeemik Aleksandr Dmitrijev. Juba Eesti Vabariigi ajal tekkis probleem suurte tootmishoonete kasutamisega, tööliselamute alast püüti kaasaegset heakorrastatud rajooni luua, Kopli sai moodsa rahvamaja ning kooli. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist on tehas jätkanud laevaremondiettevõttena. Katlatsehh on ehitatud 1914. aastal (projekteerimine ja ettevalmistus – 1912.-1913.) Vene-Balti laevatehase osana. Töötas kuni 1917. aastani, kui enamlased või sakslased viisid sisseseadeid välja. Edaspidi oli taastatud, sai tellisetehaseks, praegu valmistatakse seal metallkonstruktsioone.</span>


source: A
code: 8645
name: Vene-Balti laevatehase turbiinitsehh, 1912-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaasaegne tehasehoonetüüp, kolmelööviline hoone paekivist välisseintega, terasfermidest katusega, metallkarkass. Valgust saab akende ja laternate kaudu. Aknad on suured, nende vahel on kontraforsid. Ukseava on suurendatud. Nõukogudeaegne silikaattellistest juurdeehitus ühendab turbiinitsehhiga katlatsehhi.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kopli tn 103. Asub tootmistsooni peatee ääres, katlatsehhi kõrval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vene-Balti laevatehas alustas Tallinnas Koplis tegevust 1913. aastal. Tegemist on ühe kõige suurejoonelisema 20. sajandi alguse tööstuskompleksiga kogu Läänemere regioonis. Lisaks hiiglaslikele dokkidele ja laevaehitusbasseinidele ehitati hulk paekivist tootmishooneid, võimas juugendlike joontega peahoone ning rajati ulatuslik tehaseasula koos teenindusvõrguga. Kogu kompleksi projekteerimist juhtis kuulus Peterburi arhitekt, akadeemik Aleksandr Dmitrijev. Juba Eesti Vabariigi ajal tekkis probleem suurte tootmishoonete kasutamisega, tööliselamute alast püüti kaasaegset heakorrastatud rajooni luua, Kopli sai moodsa rahvamaja ning kooli. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist on tehas jätkanud laevaremondiettevõttena. Katlatsehh on ehitatud 1914. aastal (projekteerimine ja ettevalmistus – 1912.-1913.) Vene-Balti laevatehase osana. Töötas kuni 1917. aastani, kui enamlased või sakslased viisid sisseseadeid välja. Edaspidi oli taastatud, sai tellisetehaseks, praegu valmistatakse seal metallkonstruktsioone.</span>


source: A
code: 8646
name: Vene-Balti laevatehase väikelaevatsehhi ja pressitsehhi hoone, 1912-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väikelaevatsehh on ühelööviline, neoromaani stiilis kujundatud fassaadiga. Hoonel on kõrged kaarsillusega aknad otsafassaadil ning madalkaarsed aknad küljefassaadil. Pressitsehhi fassaad oli kujundatud kaarja viiluga, nelja kontraforsiga ja viie pika aknaavaga. Siia oli hiljem lõigatud ka suur ukseava. On säilinud algne katusevalgustussüsteem: katust sisaldavad metallfermidele toetuvad kolmnurksed laternad.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kopli tn 103.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Projekteeritud arhitekti A. Dimitrijevi ja insener I. Gavrilovi poolt. Ehitatud mitmete etappidega. 1914. aastal ehitati väike laevaehitustsehh ja sepikoda, 1916. aastal rajati nende vahele kaarja viiluga pressitsehh. Eesti Vabariigi algusaastatel oli hoones keemiatööstus. 1930. aastatel ehitati ka sepikoja kaguossa välismüüridest sisepoole kahekorruseline administratiivplokk, mis oli algselt ühe trepikojaga, hiljem, 1940.-1950ndatel, juba kolmega. Väike laevaehitustsehh ja sepikoda hävisid Teises maailmasõjas, need korrastati hiljem: esimese ja pressitsehhi kaguküljele rajati kolmekorruseline paekivist korpus, teise asemele ehitati uus silikaattellistest tsehh ning neljakorruseline tootmishoone. Väikelaevatsehh oli ka kaheks jaotatud: puusepatöökojaks ja laoks.</span>


source: A
code: 8647
name: Vene-Balti laevatehase politseijaoskond, 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Üldilme poolest käesolev hoone elumajadest palju ei erine – nii dekoori kui mahu poolest sulandub see hõlpsasti asumi miljöösse, ilmne sarnasus on teisel pool Kopli tänavat paiknevate Süsta-Kaluri kvartali teenistujate elamutega. Kelpkatuse ja paekivist sokliga kahekorruselise puithoone põhiplaan on küll spetsiifilisem – funktsioonist lähtuvalt on sellel neli trepikoda, neist kaks paiknevad U-kujulise põhjaga hoone tagaküljelt väljuvates tiibades; kaks asuvad tänava pool, mõlemad võrdlemisi hoone keskel. Merepoolsest sissekäigust pääses algul küll ainult esimesele korrusele, kuid 1930ndatel rajati sinna läbi kahe korruse ulatuv trepp, kusjuures muudeti pisut ka peafassaadi akendust.; Ametiasutuse staatust rõhutavaks elemendiks on peafassaadi ilmestav kolmnurkse frontooniga keskrisaliit. Vintskapina katusest väljuva frontooni keskmes asub poolringikujuline pööninguaken. Aknaavad on valdavalt kitsad, risaliidi keskmes on ka avarad kolmepoolsed aknad. Akende ette käisid ka luugid, millele viitavad tänaseni säilinud luugihinged seintes. Välisdekoor on trafaretne, ka siin esineb teenistujate kvartalis laialt kasutatud räästaalust paneelimotiivi, fassaadi elavdavad ka tuulekasti pöörded frontoonil. ; Lisaks ametiruumidele rajati majja ka korterid, kuhu pääses lõunapoolsest trepikojast, teisele poole jäid kuni väljakolimiseni naabermajja politseijaoskonna ruumid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmenei, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. ; Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paiguati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. ; Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel.; Lisaks ametiruumidele rajati majja ka korterid, kuhu pääses lõunapoolsest trepikojast, teisele poole jäid kuni väljakolimiseni naabermajja politseijaoskonna ruumid. Seejärel, juba 1920ndatel on ruumijaotust tunduvalt muudetud. Ametiruumidest said äripinnad, hiljem korterid. Seetõttu on hävinud ka suur osa algsest siseviimistlusest, küll aga on esialgne ilme aimatav trepikodades, kus on säilinud mitmed tahveldatud siseuksed, suures osas ka trepibalustraadid. Trepikodade esimese korruse made on laotud paeplaatidest. Hoone on mõnikümmend aastat tagasi üle elanud kapitaalremondi, mille käigus on vahetatud laudist ning ammugi on kadunud originaalsed välisuksed. Hoone on tugevasti kannatada saanud 2010ndatel toimunud tulekahjudes.</span>


source: A
code: 8648
name: Vene-Balti laevatehase tuletõrjujate maja, 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viilkatusega kahekorruseline puidust hoone asub kunagise tehase haldushoone ja tööliste küla – nn. Kopli liinide – vahelelisel alal. Hoone paiknemine krundil on ebatavaline. Pikliku kujuga hoone asub Kopli tänava suhtes risti, esinduslik klassikalise ülesehitusega peafassaad on suunatud hoovi poole. Tsentraalsest põhiplaanist tingitult on hoone kummaski otsas trepikojad, üks trepikoda asub ka tagaküljel. Peafassadile lisab rangust kolmnurkne frontoon, mille keskmes on päiskivi motiiviga dekoreeritud poolringikujuline aken. Sarnased aknad on ka mõlemal otsaviilul. Algse ehitusprojekti järgi on esiküljele planeeritud ka fassaadi keskosa rõhutavad pilastrid, kuid need on jäänud kas ehitamata või kadunud hilisema remondi käigus. Välisdekoori poolest kordab hoone läheduses paiknevate hoonete – valdavalt teenistujate elamute –  motiive. Siingi kulgeb piki perimeetrit räästaalune paneelimotiiv ning paekivist sokli kohal vertikaalsetest laudadest vöö. Fassadi ilmestasid ka esimese korruse aknaluugid, hiljuti on ka viimased nendest kaotsi läinud. Tänane laudvooder pärineb 1930ndatest aastatest, kui kogu asumis võeti ette hoonete kapitaalsed remonttööd. Algne ruumijaotus planeeriti vastavalt tuletõrjujate vajadustele. Selles asusid kabinetid ja muud teenistusruumid, saal, samuti ka pesemis- ja söögiruumid. Ülakorrusel ka lisaks korter. Tuletõrjujate käsutuses oli maja lühikest aega. Pärast viimaste ärakolimist 1920ndatel aastatel asusid hoonesse kohalikud kultuuri- ja spordiseltsid, hoones on asunud nii raamatukogu kui ka erinevate usuorganisatsioonide ruumid. Viimati kasutati hoonet kontorina. Hoone intensiivse kasutamise tulemusel, mis eeldas mitmete ruumide ümberehitust, pole algsest siseviimistlusest palju säilinud. Erinevalt hoone välisustest on siiski alles mõned tahveldatud siseuksed ning massiivsed puidust trepipiirded.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmenei, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paiguati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt.  Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel. Kopli 114 hoone ehitati algselt tuletõrjujate majaks. Sellele viitab ka hoone asukoht – elanikkonda teenindavate asutuste hooned rajati valdavalt asumi keskmesse elamukvartalitest pisut lahku. Oluline oli ka paiknemine peamise tuiksoone, tänase Kopli tänava ääres. Hoone tüpoloogia seisukohast pole tegu aga siiski klassikalise depooga. Pigem oli ta mõeldud tuletõrje haldus- ja staabihooneks, samas asusid ka pritsumeeste korterid.</span>


source: A
code: 8649
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Süsta t. 3, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Süsta tn. 3 elamu on kahekorruseline poolkelpkatusega puithoone. Välisviimisluse poolest on hoone naaberhoonetega sarnane – siingi esineb tüüpse lahendusena räästaalune laudadest paneelimotiiv ning sokli kohal kulgev vertikaalne laudisevöö. Sarnased on ka klaasitud ülaosaga kahepoolsed välisuksed. Peamiseks erisuseks võrreldes naaberhoonetega on siin aga keskse trepikoja puudumine ja fakt, et suurte esinduskorterite asemel on siin oluliselt väiksemad ja vähem mugavusi pakkuvad eluasemed. Antud juhul paiknevad hoone kaks trepikoda selle otstes. Trepikoja püstakud on esifassaadist pisut eenduvad, omakorda rõhutavad trepikodasid ka vertikaalsed aknaavad. Põhiplaanilt meenutab hoone (maja) aga pigem töölisbarakki. Hoone mõlemas otsas asuvatest trepikodadest pääseb piki hoonet kulgevasse koridori, sellest kummalegi poole jäävad kööktoa laadsed korterid, mida hoones kokku on 18. Ka käimlad on koridorides, algseslt puudusid vannitoad. Trepikodade siseviimistus on siiski võrdmemisi esinduslik, seda kaunistavad puidust trepibalustraadid ning teise korruse trepimademel paiknevad kogu asumis lausa eksklusiivsena tunduvad klaasseinad (neist üks tänaseks teisaldatud). Trepikoja esimese korruse põrand on laotud suurtest paekiviplaatidest. Keskseid pikki koridore ilmestavad ühepoolsed tahveldatud korteriuksed ning peegelvõlvlaed, samas paiknevad ka arvukad kojakapid. Hoone on osaliselt kellerdatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmenei, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paigutati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel. Süsta tn. 3 on 1914. aastal nooremteenistujate eluasemeks (elamus olid algseteks elanikeks valdavalt Vene-Balti laevaehitustehase kesklabori laborandid) ehitatud hoone, mis paikneb Vene-Balti laevatehase asula nn. teenistujate poolel. Kõne all olev elamu moodustab koos säilinud naaberhoonetega piki Süsta tänavat kulgeva katkematu hoonerea, millele lisab aedlinlikkust ka kvartali võrdlemisi tihe kõrghaljastus. Vastavalt  töötajate staatusele olid siinsed hooned võrreldes nn. Liinidel asuvate lihttööliste barakkidega suuremate mugavustega, millele viitab ka hoonete paigutus – tänavajoonest tagasiastega aiaga piiratud krundil.  Samuti on teenistujate hooned märkimisväärselt rohkem dekoreeritud. Nii krundi kui ka kogu asumi looduslikuks dominandiks on väärtuslik põlishaljastus.</span>


source: A
code: 8650
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Süsta t. 4, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on tsentraalse põhiplaaniga kahekorruseline madala viilkatusega puidust elamu. Vene-Balti asumis ebatavalisena mõjub hoone keskne fassaadist eenduv kivist trepikoda (ka naaberhoonel), mille rajamine tuletõrjenõudena tuleb Tallinnas tervikuna päevakorrale tunduvalt hiljem. Hoone välisilme on võrdlemisi lihtne – piklik kastjas maht, napp dekoor, kitsad kahepoolsed aknad lubaksid hoone esmapilgul hõlpsasti paigutada töölisbarakkide ritta, kuid korterite suurus ja planeering reedab tegeliku otstarbe. Hoones on kõigest 4 suurt korterit, kuhu viivad kõrged kahepoolsed tahveluksed, mitmel pool on säilinud esinduslikud kahhelahjud ning samuti tahveldatud siseuksed. Trepikoda kaunistab tänaseni säilinud balustraad, algset hõngu lisavad praegugi kasutusel olevad sahverkapid trepimademel. Välisdekoori elavdab sokli kohal olev püstlaudis ning räästaalune laudadest paneelimotiiv.  Hoonega ühel krundil paikneb ka originaalne puidust kuur.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasemeni, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. ; Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paiguati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. ; Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. ; Süsta tn. 4 elamu moodustab koos naaberhoonega (Süsta tn. 6) eraldiseisva kuid siiski laiemasse ansamblisse sulanduva hoonegrupi. Kahte sama projekti järgi ehitatud hoonet seob ka võrreldes naaberhoonetega nende ebatraditsiooniline paiknemine. Nimelt asuvad antud hooned kõrvuti ühel teljel otsakuti tänava poole, kusjuures nr. 4 maja asub tänava poolt vaadatuna nr. 6 taga; peafassaadid on suunatud asumi kesksesse parki. Asukoht põlispuudega pargi servas lisab hoonetele pigem kuurortlikku kui töölisasumile iseloomulikku aurat.</span>


source: A
code: 8651
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Süsta t. 5, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1914. aastal ehitatud Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate kahekorruseline puust elumaja. Ristkülikukujulise põhiplaaniga hoonel on õuefassaadil kaks külgrisaliiti. Kesktelje suhtes sümmeetrilistel fassaadidel on uusklassitsistlik lahendus. Algselt oli hoones kaheksa korterit. Kahe konsoolse rõduga flankeeritud trepikoda asub hoone keskel. Nagu kõigil Süsta tänava nooremteenistujate elamutel on hoone fassaadi ülaosal omapärane laudvooderdis, kus katusealune tsoon vooderdatud vaheldumisi püst- ja rõhtlaudisega. Hoone on kasutusel elamuna.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmenei, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. Nooremteenistujate hoone on ehitatud 1914. aastal.</span>


source: A
code: 8653
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Süsta t. 7, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline elamu on madalal paekivisoklil, mis on krohvitud. Hoone seinad on kaetud valdavalt horisontaalllaudisega, sokliosa ja esimese korruse akende vahelisel alal vertikaallaudisega. Fassaadi ilmestab räästaalune dekoor: vertikaalsetest ja horisontaalsetest laudadest ruudustik. Hoone ulatuses on kasutatud erineva raamjaotuse ning laiusega aknatüüpe, peauks on lihtne puittahveldisega uks. Elamu on ehitatud tüüpprojekti alusel, kuigi erineb sellest detailides. Hoone kelpkatus on kaetud tsingitud profiilplekk-kattega. Kadunud on rõdud ning mõned aknad on kinni ehitatud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Süsta tn 7. Kopli tn ja Tallinna lahe vahel, tehasest idas, Kopli poolsaare lõunakaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitati Vene-Balti laevatehase teenistujate elamuks. Projekteeritud arhitekt A. Dimitrijevi ja insener I. Gavrilovi poolt, ehitatud 1914. aastal.</span>


source: A
code: 8654
name: Vene-Balti laevatehase nooremteenistujate elamu Süsta t. 9, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on lihtsa kastja mahuga, mille aktsendiks on pisut eenduv keskne kivitrepikoda. Seetõttu sarnaneb see pigem tööliste kui rikkaliku dekoori ja mastaapsete mahtudega juhtkonna elamutega. Siiski on sarnases, veidi askeetlikumas võtmes hooneid ka läheduses – üle tee paiknevad Süsta 4 ja 6 meenutavad välisilmelt paljuski mainitud hoonet. ; Kelpkatusega kahekorruseline puitelamu paikneb krundi keskmes naaberhoonetega ühel joonel moodustades maalilise, pisut elitaarse hoonekoosluse. Naaberhoonetega seob seda ka tüüpne välisdekoor – ka siin kulgeb kogu perimeetril räästaalune laudadest paneeliriba, paekivist sokli kohal on kitsas püstlaudasest vöö. Ülalmainitud keskne kivitrepikoda päädib kolmnurkse frontooniga, hoonele lisab rangust ka tugevalt eenduv tuulekastina vormistatud räästas. Katust ilmestavad trepikojast kummalgi pool paiknevad vintskapid. Aknad on erineva suurusega, kahepoolsetele akendele lisanduvad peafassaadil teise korruse laiad kolmepoolsed aknad, külgedel on väikesed kõrvuti asetsevad kemmerguaknad.; Tsentraalse põhiplaaniga hoonesse planeeriti 8 korterit – sellise ruumijaotusega on see püsinud tänaseni. Kahepoolsest klaasitud ja tahveldatud välisuksest, kusjuures tegemist on topeltustega, pääseb originaalsena säilinud trepikotta, mille sisekujundus on naaberhoonetega võrreldes mõnevõrra lihtsam. Alumine trepimade on paeplaatidest, trepp ise on terves ulatuses kivist. Peamine erisus on metallist trepipiirde osas, mujal asumis on selle asemel puidust balustraad. Tervikuna on säilinud kõrged kahepoolsed tahveldatud korteriuksed, nagu peaukski on need samuti kahekordsed. Trepikojast pääseb ka osaliselt maja all asuvasse keldrisse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Suurriikide vahelised pinged olid kasvanud sedavõrd suureks, et sõjalise konflikti puhkemine näis lausa paratamatuna. I Maailmasõjaks valmistuv Vene impeerium panustas eriti just laevastiku arendamisesse ja rajas seepärast Peterburgi ning Balti kubermangudesse suured laevaehitustehased. Tallinna asutati sõjalaevade ehitamiseks 3 suuremat tehast -- Bekkeri, Noblessneri ja Vene-Balti laevatehas. Kõik need asusid seni hõredalt asustatud Kopli poolsaarel ning ehitati lühikese ajaga välja võimsate kompleksidena, kuhu kuulusid lisaks hiiglaslikele tootmishoonetele ka tööliste ja ettevõtte juhtkonna elamud, koolid, kirikud, seltsimajad, politseijaoskonnad jm. Toona oli tavaline, et töölised ja ka asutuse või tootmisettevõtte ametnikud elasid võimalikult töökoha lähedal -- ajal, mil ühistransport ja sidevahendid polnud veel arenenud tänapäevase tasmeni, oli see lihtsalt kõige mugavam ja ratsionaalsem. ; Vene-Balti laevaehitustehas ja selle asula, mis Tallinna tehasekolooniatest kõige terviklikumalt suudeti valmis ehitada, ehitati Kopli poolsaare tippu. Päris poolsaare lõppu paigutati suletud tootmisterritoorium mitmesuguste tsehhide, slippide, dokkide ja ladudega, mida ülejäänud linnast eraldas tehase administratiivhoone imposantne ehitusmaht. Sellest linna poole rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele, tehase juhtkonnale ja neid teenindavad hooned -- haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jt. ; Tihedalt teineteise kõrvale lükitud tööliselamud ja lihtsamad meistritemajad paiknevad näoga tehase peahoone poole seistes paremal, kus maapind laskub avarate terrassidena mere äärde. See ala, mida hiljem hakati kutsuma Kopli liinide piirkonnaks, jagunes kolmeks nn. koloniiks, millest igaüks sisaldas algselt paarkümmend barakitaolist kasarmut. Kopli tänavast vasakule, põlispuudega pargi serva (mis kujutab endast jäänukit kunagisest Kopli hiietammikust) Süsta ja Ketta tänava äärde jäävad kõrgemate meistrite, ametnike ja inseneride  majad, algselt valdavalt suurte 4-6 toaliste korteritega. Pargi taha, Kaluri tänava lõppu on paigutatud aga kõige suurejoonelisemad, tehase juhtkonnale mõeldud elamud. Vene-Balti tehase- ja elamukompleksi hooned projekteeriti valdavalt insener A. Dmitrijevi juhtimisel.; Süsta tn 9 näol on tegu teenistujate elamuga, mis paikneb väärtusliku põlispuudega pargi vahetus läheduses Süsta tänava lõpus. Hoone on üks lüli Süsta tänava lõunakülje tervikuna säilinud esinduslikust hoonefrondist, olles ise küll naaberhoonete seas üks tagasihoidlikemaid.</span>


source: A
code: 8655
name: Tondi sõjaväelinnaku staabihoone Tammsaare tee 25, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline endine staabihoone on E-kujulise põhiplaaniga hoone telliskiviseinte ja puitvahelagedega. Historitsistliku hoone arhitektuurses lahenduses on lähtutud "materjalieheduse" printsiibist - esile on tõstetud punase tellise ja dekoorina kasutatud paekivi kui loodusliku materjali esteetilisi väärtusi. Peafassaadis kolme eenduva risaliidiga hoone lahendus lähtub täissümmeetria ja tsentraalsuse printsiibist. Keskmise, laiema risaliidi fassaad on kõige suurejoonelisemalt kaunistatud. Kogu hoone fassaadikujunduses on nähtav dekoratiivsuse taotlus. Dekoratiivsus on saavutatud erineva faktuuriga ja värvikontrastidel põhineva seinapinna töötlusega. Domineerib kunstiline telliseladu (kivi kaupa tõusev räästakarniis, eenduvad sillused akendel, taanduvad ristkülikulised väljad fassaadidel, pilastrid risaliitidel, mustrid korstendel ning erineva faktuuriga paedetailid). Restaureerimisel on telliskividest fassaadiosad taastatud võimalikult loomutruult. Paekivi esineb staabihoone seintel kolmel erineval moel: klombitud (sokkel, I korruse nurgad, ukse- ja aknaraamistus), tasapinnalise töötlusega (II korruse skende sillusel) ning siledaks tahutud (risaliitide kolmnurkfrontoonide dekoor). Historitsism on staabihoone lahenduses vaoshoitud (vrd kasarmuhoonete eklektilisema arhitektuuriga), domineerib ratsionalistlikum tendents. Kroonuehitistele omaselt on hoone tagafassaadile antud lihtsam lahendus - tellistest laotud aknasillused on üle krohvitud taotlusega imiteerida paekivi faktuuri. Hoone rangest arhitektuurist eristuvad kaks kaarja kujuga ühekorruselist mahtu, mis paiknevad külgrisaliitide siseküljel. Restaureerimise käigus on taastatud kõik avatäited säilinud analoogide näitel, katusekate on asendatud hoonel ka algselt olnud sileda katuseplekiga. Hoone plaanilahendus on lihtne, siseplaneeringus on säilitatud hoone koridorsüsteem. Peasissepääs asub keskrisaliidis. Lammutatud ja asendatud on enamus hilisemal ajal ehitatud vaheseinu. Restaureerimise käigus ehitati välja ja võeti kasutusele hoone katusekorrus. Krundil asuva sularahahoone arhitektuuris on lähtutud staabihoone ajaloolisust rõhutava modernse kontrasti tekitamisest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Järve 34a ajalooline staabihoone kuulus Peeter Suure Tallinna merekindluse kompleksi, mida hakati rajama 1912. aasta kevadel. Merekindluse suurükiväele rajatud staabihoone ja kasarmud ehitati Tondile Dunteni mõisa maadele. Sõjaväehoonete projekte ei ole õnnestunud leida, tõenäoliselt on tegemist mõne Peterburi sõjaväe arhitekt-inseneri tööga. Täpsemalt pole teada ka ehitamise daatumid, oletada võib, et ehitamisega alustati 1914. aastal peale maaeraldust mõisamaadest ja lõpetati 1915-1916. aastal. Tartu rahulepinguga 1920. aastal läks Tondi maa-ala koos kasarmute ja staabihoonega Eesti Vabariigi omandusse ja võeti Kaitseministeeriumi valdusse. 1920. aasta mais kolis Tondi kasarmutesse sõjakool. Nõukogude perioodil kuulusid Tondi kasarmud ja staabihoone sõjaväele. Sellel perioodil ehitati territooriumile mitmeid abi- ja majandushooneid. Tänase seisuga on staabihoone krunt Tondi sõjaväelinnakust eraldatud. 1994. aastal Tallinna linna omandisse saadud maa-alal valmis detailplaneering 2000. aastal ning laiaulatuslikuma renoveerimisega alustati 2006.aastal. Kõige esimesena renoveeriti Tammsaare tee ääres asuv sõjaväelinnaku staabihoone, mis ehitati ettevõtte G4S peahooneks. Renoveerimisel on järgitud endist arhitektuuri ja säilitatud hoone suursugune välimus ja ajalooline ilme. 2003. aastal ehitati krundile uusehitisena juurde G4S sularahahoone. Tänaseks päevaks on Tondi sõjaväelinnaku maa-alal renoveeritud ka osa kasarmutest.</span>


source: A
code: 8656
name: Tondi sõjaväelinnaku sauna- ja vahtkonnahoone Tammsaare tee 56, 58, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tondi sõjaväelinnaku sauna- ja vahtkonnahoone on ühekorruseline pikliku põhiplaaniga hoone.  Kivist soklil kahevärvilisest telliskivist ehitatud hoonel on neoklassitsistlikus-stiilis tagasihoidlik fassaadidekoor: aknasillused, karniisid jne. Hoone on sümmeetrilise fassaadiga, sauna- ja vahtkonnaruumid on hoone eritiibades.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sõjaväelinnaku sauna- ja vahtkonnahoone ehitati koos kogu linnaku kompleksiga 1915-16.aastatel.</span>


source: A
code: 8657
name: Tondi sõjaväelinnaku sööklahoone Tammsaare tee 64, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline kellerdamata seintega paekiviehitus. Hoone on L-kujulise põhiplaaniga, ehitatud kahes järgus. 2005. aasta projektist lähtuva ümberehituse käigus on säilitatud hoone arhitektuuriliselt väärtuslikud paekivist seinad, avade asukohad ja kirdefassaadil olev frontoon. Samuti on säilitatud I korruse terastaladele valatud betoonvahelagi ja seda toetavad malmsambad koos needitud emataladega. Olemasolevale paekiviseinale ehitati 2005. aastal peale üks korrus ja uus katus jälgides algseid katusekaldeid. Uue katuse ehitamisel viidi hoone eri tiibade katusekõrgused ühte tasapinda. Säilitatud frontooni taha tekitati madal pööninguruum ning frontooni kõrvale terrass. 2005. aasta ümberehituse käigus restaureeriti ja säilitati ka paekivist karniis ja akende ning uste sillused. Hoone katusekate on tsingitud plekk. Hoonel on uued puidust aknad ja uksed, mis on projekteeritud jälgides ajastule ja hoonele sobivaid eeskujusid. I korrus on kasutusel kaupluse- ja laopindadena ning II ja katusekorrus bürooruumidena.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tammsaare tee 60 ehk endisel Tondi sõjaväelinnaku maa-alal asuv ehitis, mis oli kasutusel sõjaväesööklana. Tondi sõjaväelinnak rajati Peeter Suure merekindluse teeninduspersonali jaoks ja selle ehitamine algas 1910. aastal. Peale 1918. aastat võeti sõjaväelinnak Kaitseministeeriumi valdusesse. Mais 1920. aastal kolis Tondi kasarmutesse Sõjakool, mis 1923. aasta septembris lõpetas tegevuse iseseisva õppeasutusena ja liitus Sõjaväe Ühendatud Õppeasutustega, mis asutati Tondi sõjaväelinnaku baasil. Aastatel 1945 - 1994 asus kogu kompleksis taas sõjaväelinnak koos autobaasi ja tankipolguga.Sellel perioodil ehitati territooriumile mitmeid abi- ja majandushooneid. 2000. aastal koostati projekt söökla kasutuselevõtuks hulgilaona. 2005. aastal koostati projekt sõjaväelinnaku sööklahoone ümberehituseks ärihooneks.</span>


source: A
code: 8658
name: Tondi sõjaväelinnaku abihoone Tondi t. 57A, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline kompaktne punasest telliskivist, L-kujulise põhiplaaniga abihoone. Kultuuriväärtuslikud detailid ei ole säilinud. Ehitusaegseid sise- ja välisuksi ei ole säilinud. Asudes tsaariagset kroonuarhitektuuri esindava Tondi sõjaväelinnaku territooriumil omab abihoone eeskätt ansamblilist väärtust.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitusaeg ei ole teada. Ehitusiseloomu poolest (tellislao kvaliteet, tagasihoidlik dekoor jm) võib olla tegemist 1920-ndatel aastatel ehitatud abihoonega. Samuti ei ole teada hoone esialgne funktsioon. Tondi sõjaväelinnak, kuhu ansamblisse Tondi 57a kuulub, ehitati Peeter Suure Merekindluse teeninduspersonali jaoks. Merekindluse põhimõtteline plaan töötati välja 1907. aastal. Eesti Vabariigi ajal võeti sõjaväelinnak Kaitseministeeriumi valdusesse. Nõukogude okupatsiooni ajal kasutati kogu kompleksi taas sõjaväelinnakuks.</span>


source: A
code: 8659
name: Tondi sõjaväelinnaku kasarm Tondi t. 51, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruselisel pikliku plaaniga hoonel on sümmeetrilised fassaadid. Kasarmuhoonega liitub tagakülje keskel ristuv plokk. Mitmeks plokiks jagatud kasarmuhoonel on avarad kõrge laega ruumid. Hoonel on rikkalikult dekoreeritud monumentaalsed fassaadid, eriti taanduvas keskosas ja külgfassaadidel. Juugend-stiilis dekoor: raidkivist karniisid, erikujulised aknasillused, punastest tellistest ja paekivist kombineeritud ladu, paekividest sokkel jm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tondi sõjaväelinnaku üks kolmest ajaloolisest kasarmuhoonest. Kasarm ehitati 1915-16.aastail.  Hoone on korduvalt ümberehitatud, suuremad töid tehti 1930-ndatel ja 1960-70-ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8660
name: Tondi sõjaväelinnaku kasarm Tondi t. 53, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruselisel pikliku plaaniga hoonel on sümmeetrilised fassaadid. Kasarmuhoonega liitub tagakülje keskel sellega ristuv plokk. Mitmeks plokiks jagatud kasarmuhoonel on avarad kõrge laega ruumid. Hoonel on rikkalikult dekoreeritud monumentaalsed fassaadid, eriti taanduvas keskosas ja külgedel. Juugend-stiilis dekoor: raidkivist karniisid, erikujulised aknasillused, punastest tellistest ja paekivist kombineeritud ladu, paekividest sokkel jm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tondi sõjaväelinnaku üks kolmest ajaloolistest kasarmuhoonetest. Kasarmut ehitati 1915-16.aastatel. Hoone on korduvalt ümberehitatud, suuremad töid tehti 1930-ndatel ja 1960-70-ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8661
name: Hoovipoolne hoone Tondi t. 53, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline pikliku plaaniga kasarmuhoone on sümmeetrilise fassaadiga. Kasarmuhoonega liitub tagakülje keskel ristuv plokk. Taoliselt mitmeks plokiks jagatud kasarmuhoones on avarad kõrge laega ruumid. Hoonel on rikkalikult dekoreeritud monumentaalsed fassaadid, eriti taanduvas keskosas ja külgfassaadidel. Juugendstiilis dekooriga kasarmul on raidkivist karniisid, erikujulised aknasillused, punastest tellistest ja paekivist kombineeritud ladu, paekividest sokkel jm. Originaalakendest on säilinud üksikud ning suurem osa olemasolevaid aknaid on erinevatest ajaperioodidest. Originaaluksi säilinud ei ole. Fassaadidel olevad dolomiitelemendid on osaliselt säilinud originaalidena ning osaliselt restaureeritud olemasolevate eeskujul. Krundil asuvad kaks mälestisena arvel olevat hoonet: kasarm ja hoovihoone. 2008. aastal ehitati krundile uusehitisena lisaks korterelamu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tondi 53 hoone kuulus Peeter Suure Tallinna merekindluse kompleksi, mida hakati rajama 1912. aasta kevadel. Merekindluse suurükiväele rajatud staabihoone ja kasarmud ehitati Tondile Dunteni mõisa maadele. Sõjaväehoonete projekte ei ole õnnestunud leida, tõenäoliselt on tegemist mõne Peterburi sõjaväe arhitekt-inseneri tööga. Täpsemalt pole teada ka ehitamise daatumid, oletada võib, et ehitamisega alustati 1914. aastal peale maaeraldust mõisamaadest ja lõpetati 1915-1916. aastal. Põhjalikumaid ümberehitusi on hoones teostatud 1930-ndatel ja 1960-70-ndatel aastatel. Tartu rahulepinguga 1920. aastal läks Tondi maa-ala koos kasarmute ja staabihoonega Eesti Vabariigi omandusse ja võeti Kaitseministeeriumi valdusse. 1920. aasta mais kolis Tondi kasarmutesse sõjakool. Nõukogude perioodil kuulusid Tondi kasarmud ja staabihoone sõjaväele. Sellel perioodil ehitati territooriumile mitmeid abi- ja majandushooneid. Seejärel seisid hooned aastaid rüüstatud kujul tühjana. Kasarmu fassaadi renoveerimise eelprojekt on koostatud 2007. aastal.</span>


source: A
code: 8662
name: Tondi sõjaväelinnaku tallihoone Tondi t. 53B/ Seebi t. 24A, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline pikk sümmeetrilise fassaadiga paekiviseintega hoone. Väiksed kaarsillustega aknad ja suured väravad on raamistatud punaste tellistega. Avarate ruumide talalagi toetub figuursete kapiteelidega postidele. Koos talliga ühises kompleksis on madal poolkeldri korrusega majandushoone. Selle fassaadid on lahendatud analoogselt talliga, välisseinad kindlustatud kontraforssidega.   Hoone on korduvalt ümberehitatud, talli ja majandushoone vahel on hiline silikaattellistest hoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tondi sõjaväelinnaku ajalooline hobusetall on ehitatud 1915-1916.a.</span>


source: A
code: 8663
name: Tondi sõjaväelinnaku kasarm Tondi t. 55, 57, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline pikliku plaaniga hoonel on sümmeetrilised fassaadid. Kasarmuhoonega liitub tagakülje keskel sellega ristuv plokk. Mitmeks plokiks jaotatud kasarmuhoonel on avarad kõrge laega ruumid. Hoonel on rikkalikult dekoreeritud monumentaalsed fassaadid, eriti taanduvas keskosas ja külgfassaadidel. Juugend-stiilis dekoor: raidkivist karniisid, erikujulised aknasillused, punastest tellistest ja paekivist kombineeritud ladu, paekividest sokkel jm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tondi sõjaväelinnaku üks kolmest ajaloolistest kasarmuhoonetest. Kasarmut ehitati 1915-16.aastatel. 
Hoone on korduvalt ümberehitatud, suuremad töid tehti 1930-ndatel ja 1960-70-ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8664
name: Tondi sõjaväelinnaku klubihoone Tondi t. 55B, 1915-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline pikliku põhiplaaniga kivihoone  Peasissepääsuga külgseinas hoonel on sümmeetriline fassaad. Hoone on jagatud kaheks plokiks omaette sissepääsudega. Hoonel on tagasihoidlikult dekoreeritud fassaadid: aknasillused, karniisid jne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tondi sõjaväelinnaku klubihoone ehitati 1915-16.aastatel.  Hoone on korduvalt ümberehitatud, suuremad töid tehti 1930-ndatel ja 1960-70-ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8665
name: Tallinna Linna Keskhaigla kirurgiaosakonna hoone, 1938-1940
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Madalam operatsioonisaalide plokk eendub peakorpusest peasissepääsu kohal. Fassaadidel on kõrged kitsad aknad, rõhutatud karniisid ja paest sokkel. Suuri seinapindu elavdavad üksikud dekoratiivdetailid (ärkel, ema ja lapsega tondo, sepisvõred). Siseplaneering on lihtne: koridorisüsteemis ruumilahendus on funktsionalistlik; palatid on kuni kuuekohalised ja paiknevad ainult lõunaküljel. Ruumide sisekujundus on dekoorivaba. Nõukogude perioodil on ehitatud hoone madalamad hooneosad keskosaga ühekõrgusteks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Herbert Johansoni projekti järgi 1938-1940. a. ehitatud uusklassitsismist mõjutatud funktsionalistlikus stiilis Tallinna Linna Keskhaigla kirurgiaosakonna hoone. Haiglahoone koosnes mitmest osast. Peakorpus ehk haavaosakond oli keskelt viiekorruseline, külgosad kolmekorruselised. Sünnitusosakond, mis ehitati 1939-1940. a. jäi peakorpuse üheks külgtiivaks. Sisehaiguste osakond ja haldustiib jäid H. Johansoni kava järgi ehitamata. 1974-1981. a. ehitati peakorpusele juurde maaaluse tunneliga ühendatud köögiplokk. 1983. aastal ehitati peakorpuse madalamad külgosad keskosaga ühekõrguseks.</span>


source: A
code: 8666
name: Priihospidali haigetebarakk, 18. saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline rõhtlaudisega puithoone asub 18. sajandil rajatud vundamendil. Madalal sokliosal on kasutatud tellist ja paekivi. Hoonel on lihtsad kuuese raamjaotusega aknad ja puituks. Ukse kohal varikatus. Hoonel on madal eterniitkattega kelpkatus. Hoone on dekoori poolest väga lihtne, fassaadi nurkades on lihtsad külgpõkid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Ravi 18. Hoonest loodes asub Kesklinna lastepolikliinik, edelas ja lõunas on erakorralise meditsiini keskus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mereväehaigla rajati 1715. aastal praeguse Keskhaigla territooriumi lääneossa. 15 aastat hiljem ehitati lisaks maaväehospidal, samuti tänapäeva Keskhaigla krundile. Mereväehospidali territooriumil hakkas 1785.a tegutsema Priihospidal, kus raviti vaesemaid inimesi ning võimaldati maksejõuetutele vaestele ka tasuta arstiabi.
Ühekorruseline puithoone asub endise Maaväehospidali territooriumil. 1866.a enamus barakke lammutati. Vaadeldav hoone, endine kantonistide kasarmubarakk ehitati põhjalikult ümber haigla nakkusosakonna hooneks. Suleti peafassaadis asunud peauks ning rajati uus sissepääs külgfassaadist, et tekitada koridorsüsteem. Hoones olid palatid nakkushaigetele. Hoonet on korduvalt ümber ehitatud/remonditud. Sellele vaatamata pole hoone seisund kunagi kiita olnud. Hoone kehand pärineb 18./19. sajandist (1866.a ümberehitus, 1901.a ümberehitus). Tegemist on haigla vanima säilinud hoonega.</span>


source: A
code: 8669
name: Priihospidali vaimuhaigete osakonna põhjapoolne hoone, 1897. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on liigendatud põhiplaaniga põhiosas kahekorruseline ning külgmistel osadel ühekorruseline. Psühhiaatriahooned on krohvitud seintega kivihooned, mida kaunistavad historitsistlikud dekoorielemendid. Dekooris võib nimetada telliskividest laotatud ning valgeks värvitud horisontaalset hammasfriisi korruste vahel ning räästa all. Katust toestavad dekoratiivsed puitkonsoolid ning katuse kolmnurkseid viiluväljasid kaunistab lõiketehnikas puitornament. Aknad on fassaadidel piiratud laia sileda raamistusega. Hooned on küllalt esindusliku väljanägemisega võrreldes Priihospidali varasemate hoonete arhitektuuriga. Funktsioonist tingitud eripäraks on neli puidust kergseintega sissepääsu mõlemal hoonel. Neli sissepääsu olid vajalikud haigete eristamiseks ning eraldi pääsudeks jalutusõue ja aeda. Massiivsed puituksed on kaunistatud historitsistliku dekooriga. Põhjapoolset hoonet on 1990. aastatel remonditud, hoone osa aknaid on vahetatud vale raamijaotusega akende vastu. Hoonel on valtsplekk-kattega kombineeritud kelp- ja viilkatus, ümarate katuseuukidega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Ravi tn 18. Priihospidali põhjapoolne vaimuhaigete osakonna hoone asub Tallinna Keskhaigla territooriumil. Hoone on piiratud Keskhaigla Erakorralisemeditsiini osakonna hoonega, Juhkentali tänava ja Tiigiveski pargiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna Keskhaigla territooriumil on pikk meditsiiniga seotud ajalugu, mis ulatub 18.sajandi algusesse. 1715.a tuli käsk püstitada keskne hospidal admiraliteedi vajaduseks. Mereväehaigla rajati veel 1715.a praeguse Keskhaigla territooriumi lääneossa. Lisaks merehospidalile ehitati 1730.a maaväehospidal samuti tänapäeva Keskhaigla krundile, selle idaossa ajaloolise Tiigiveski tiigi äärde. Mereväe hospidali territooriumil hakkas 1785.a tegutsema Priihospidal, kus raviti vaesemaid inimesi ning võimaldati maksujõuetutele vaestele ka arstiabi. Kuna vaimuhaigete hulk kasvas pidevalt, hakati projekteerima hoonestamata alale 32-kohalist hoonet. Projekt valmis 1880.aastal, kuid jäi kinnitamata. Uus vaimuhaigla projekt, seekorda kahest majast koosnev, kus kummaski 21-voodikohta, esitati siseministeeriumile kinnitamiseks 1886.aastal. 1897. õnnistati sisse psühhiaatriaosakonna kaks hoonet. Põhjapoolne meesoost ja lõunapoolne naissoost haigetele. Voodikohti oli 42, kuid juba järgmisel aastal haigeid neis 62. Hooneid nimetati paviljonideks. Hoonete plaanilahendus näitab, et ülemisel korrusel paiknesid rahulike haigete ruumid. Alumisele korrusele aga rahutud haiged ja abiruumid. Kummalgi pool oli omaette vannituba ja ruum valvesanitari jaoks. Allkorrusel oli kolm suurt tuba haigete päevaseks ühiseks viibimiseks. Kummalgi korrusel oli toidujagamisetuba, kust serveerimisluuk viis päevase viibimise ruumi. Hoone vaheseinu on sellest ajast ümber ehitatud nii kahekümnendal sajandil, kui ka varem. 1909.a vaimuhaigete osakond Priihospidalis likvideeriti ning haiged viidi üle Seewaldi haiglasse. Seejärel mõlemad hooned remonditi ja anti mees- ja naissoost haigetele sisehaiguste raviks. Ilmselt tõi funktsiooni muutus muudatusi ka plaanilahenduses. Rajati ühtne koridorisüsteem. 1917.aaastal likvideeriti Ühiskondliku Hoolekande Kolleegium, haigla muudeti Eesti Kubermangu Haigetemajaks. 1919.aastal anti see üle linna haldusesse. Endisest vaeste haiglast kujunes kõigile linnakodanikele mõeldud raviasutus, Tallinna Keskhaigla.</span>


source: A
code: 8670
name: Priihospidali vaimuhaigete osakonna lõunapoolne hoone, 1897. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone haigla peahoonepoolne fassaad on jagatud kolmeks - keskmiseks osaks ning ääristavad risaliidid. Keskmine osa on neljateljeline ja kumbki risaliit on üheteljeline. Hoonel on madal paekiviblokkidest sokkel, seinu katab helehall krohvipind. Hoone aknad asetsevad sügavates aknaniššides. Niššid on ääristatud lihtsa raamistusega, mis lõppeb otsast teravnurgaga. Esimese ja teise korruse vahel on hammasfriis. Parempoolsel risaliidil on aken nihutatud esimese ja teise korruse piirile, samas ääristab hammaskarniis akent. Teise korruse lõpetab hammasfriis. Mõlemad risaliidid lõppevad profileeritud kaunistatud puitviiluga. Katust toetavad puidust konsoolid.
Idafassaad järgib peafassaadi dekoori. Teisel korrusel kolm fassaadi keskele jäävat akent. Fassaadil on kaks juurdeehitus. Vasakul asub tahveluksega tuulekoda, paremal pool laiub ühekorruseline laiendus, mille põhjapoolne osa on kolmeteljeline. Tuulekoja ja laienduse vahel on veel üks aken. Laienduse idafassaadil aknad puuduvad. Hoone lõunafassaad kopeerib esikülge. Juurdeehitused on seejuures, erinevalt esifassaadist, risaliitidega ühendatud. Mõlema risaliidil on viilud, aga ilma puitkaunistusteta. Mõlemal risaliidil on nii esimesel kui ka teisel korrusel üks aken. Läänepoolse juurdeehituse otsas on puidust laudisega tuulekoda, mille ees on tahveluks. Läänefassaad jäljendab parempoolset nurgafassaadi. Lisaks asetseb juurdeehitusest paremal veel üks tahveluksega tuulekoda.
Hoone katus on valtsplekkkattega, kombineeritud madal kelpkatus põhiosas ning viilkatus risaliitidel.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinna linnas, Kesklinnas, Ravi tn 18. Hoone on osa tänasest Ida-Tallinna Keskhaigla kompleksist, mis koosneb eri aegadel ja stiilides ehitatud hoonetest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone valmis 1897. aastal ning toimis haigla psühhiaatria osakonnana, kus raviti naispatsiente. 1990. aastateni kasutati hoonet raviotstarbeliste üksuste poolt, kuni otsustati haigla administratsioon sinna üle viia.</span>


source: A
code: 8671
name: Priihospidali surnukuur, 1903. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on madala ühekorruselise punastest tellistest ning klombitud paekivist soklikorrusega hoonega. Hoone fassaadi ilmestab liigendatud telliseladu. Esifassaadil on kaks tahvelust, mille ülaosas kaheruudulise aknajaotusega valgmik. Aknad kahe kuni kuueruudulise klaasijaotusega ning suurtemate akende all on tagasiastega kujundatud tahvliosa. Akende ülakarniis on eenduvad. Maja tagafassaadil asuvad kaks soklikorruse akent, metalluks soklikorrusel ja esimesel korrusel kaksikaken. Tagumise fassaadiga on ühendatud ka uus juurdeehitus. Läänefassaadi küljele on paigutatud puidust keldrisse minev koridor. Esi- ja tagafassaadi räästast väljaulatuvad sarikaotsad on profileeritud, külgedel on sarikaotsad lihtsalt kumera lõikega. Esifassaadi uste kohal on varikatused, peauksel metallist ning kõrvaluksel puidust. Peaukse kohal akendele sarnane eenduv telliskarniis. Uste ees on paekivist trepid. Hoone katus on valtsplekk kattega viilkatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinnas, Ravi tänav 18. Hoone kuulub AS Ida-Tallinna Keskhaiglale, paiknev Liivalaia tänava vahetus läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna Keskhaigla territooriumil on pikk meditsiiniga seotud ajalugu, mis ulatub 18.sajandi algusesse. 1903.aastal valmis psühhiaatriahoonetest põhja poole sügava külma keldriga lahkamiskamber-kabel. Priihospidalis oli olemas samal ajal ka väike surnukuur. Vana surnukuuri hoone jäi 1937.a. rajatava haiglahoone ehitusele ette ning lammutati. Arhitekt Herbert Johanson kavandas uue surnukuuri kinnistu läänepiirile, saun-pesumaja kõrvale, mis oli plaanis lammutada. See projekt jäi teostamata. Pikka aega oli lahkamiskambril-kabelil ka surnukuuri funktsioon. Hoonet laiendati 1993-1996 arhitekt Kalju Lutsu projekti järgi.</span>


source: A
code: 8672
name: Tallinna Linna Keskhaigla sünnitusosakonna hoone, 1940-1949
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keskhaigla peahoone ja sünnituskorpus esindavad uusklassitsismist mõjutatud funktsionalismi näidet. Kõik hooned projekteeriti ida-lääne suunas, ühendama pidid neid madalamad hooneosad. Hoone eri osade kõrgus- ja suurusvahed loovad funktsionalistliku, kuigi osalt sümmeetrilise ülesehituse. Kitsad kõrged aknad, rõhutatud karniis ja paest sokkel näitavad Eesti 1930. aastate uusklassitsismi esinduslikkusetaotlust. Suuri seinapindu elavdavad üksikud dekoratiivdetailid (sepisvõred, ema ja lapse reljeefiga tondo, ärkel) B-korpuse hoonet katab madal viilkatus, otskelpadega. Hoone seisukord on hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Ravi tn 18. Ida-Tallinna Keskhaigla Ravi 18 hoonetekompleks paikneb Tallinna Kesklinnas Liivalaia, Juhkentali, Herne ja Ravi tänavate vahelisel maa-alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1936. a lõpus kuulutati välja “linna keskhaigla uute hoonete asetamise ja kirurgilise osakonna hoone eelprojektide avalik arhitektuurivõistlus”. Võistluse võitis E. Kesa, kuid lõpliku projekti koostas linna arhitektuurijaoskonna juhataja Herbert Johanson, võttes kõige enam aluseks konkursil auhindamata jäänud Paula Ilves-Delacherie’ võistlusprojekti. Johansoni projekt on stiilselt terviklik kava, et liita haigla ühtselt toimivaks organismiks. Lõplikult valmis sõja ajal viimistlemata jäänud sünnituskorpus 1949. aastal.</span>


source: A
code: 8673
name: Elamu Lastekodu t. 3, 1957. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamuks ehitatud hoone on silekrohviga viimistletud neljakorruseline kivimaja. Katusekatte algmaterjal oli tsingitud valtsplekk. Fassaadide dekoor on rikkalik; balustraadid, girlandid, aknaalused lillekastid ja metallpiiretega rõdud. Hoones on välja vahetatud enamus ehitusaegseid aknaplokke ja rõduuksi. Säilinud on üksikud siseuksed, trepikodade plaatpõrandad ja trepipiirded. Esimene korrus on ehitatud äripindadeks. Korterelamud moodustavad tervikliku neoklassitsistliku ansambli. Kvartali nurgal paikneb kuuekorruseline hoonete keskosa mida troonib 20 m kõrgune torn.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamukvartal projekteeriti arhitekt A.Vlassovi poolt  tehasele “Dvigatel” 1947-1956. aastatel Riiklikus Liidulises Projekteerimisinstituudis nr.11.</span>


source: A
code: 8674
name: Elamu Lastekodu t. 5, 1957. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamuks ehitatud hoone on silekrohviga viimistletud neljakorruseline kivimaja. Katusekatte materjal oli tsingitud valtsplekk. Fassaadide dekoor on rikkalik; balustraadid, girlandid, aknaalused lillekastid ja metallpiiretega rõdud. Hoones on välja vahetatud enamus ehitusaegseid aknaplokke ja rõduuksi. Säilinud on üksikud siseuksed, trepikodade plaatpõrandad ja trepipiirded. Esimene korrus on ehitatud äripindadeks. Korterelamud moodustavad tervikliku neoklassitsistliku ansambli. Kvartali nurgal paikneb kuue korruseline hoonete keskosa mida troonib 20 m kõrgune torn.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamukvartal projekteeriti arhitekt A.Vlassovi poolt  tehasele “Dvigatel” 1947-1956. aastatel Riiklikus Liidulises Projekteerimisinstituudis nr.11.</span>


source: A
code: 8675
name: Elamu Tartu mnt. 24, 1957. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kvartal koosneb neljakorruselistest  viie või kolme sektsiooniga elamutest, mille aktsendiks on kuuekorruselise keskosa ja efektse torniga nurgahoone – Tartu mnt 24. Sektsioonis on korrusel 2-4 suurte tubadega koridorisüsteemis korterit, arvestati vajadust asustada üks korter mitme perekonnaga. Tartu mnt äärsete elamute esimesel korrusel on äriruumid. 
Enamiku kvartali hoonete peafassaadid on viimistletud terrasiitkrohviga. Rikkalik pateetiline dekoor lisab Tallinna linnapildile veidi eksootilise nüansi. Õuefassaadide kujundus on lihtsam ja odavam, dekoori on vähe ja seinad on kaetud heledates toonides värvitud lubi-tsementkrohviga.
Hoonete vahele paigutatud kõrgete raudaedadega on tekitatud suletud ühiskasutatav sisehoov. Selline õueala lahendus tähendas omas ajastus olmeliselt täiesti uut elulaadi – kui seni oli igal majal enesestmõistetavalt oma aed olnud, siis uus kvartalisisene ühisruum tähendas senisest märksa kollektiivsemat elulaadi, millega kaasnes ka üldisele õhkkonnale iseloomulik tugev sotsiaalne kontroll.

Tartu mnt 24 on nurgamajana kvartali hoonestusest kõige esinduslikum ja suurem. Lastekodu-Liivalaia-Tartu maantee nurkade perimetraalselt vormistamiseks on pikk hoonemaht murtud neljaks osaks. Tartu mnt - Liivalaia nurgal on kuuekorruseline keskosa, mida troonib 20 m kõrgune torn-paviljon, millel omakorda peenike spiikel loorberipärjas pentagrammiga tipul. 
Hoone tänavapoolsed fassaadid on kaetud pruuni terrasiitkrohviga ja täis embleeme, simsse, karniise, girlande. Neljandal korrusel on tihe rida rõdusid. Hoovipoolsed fassaadid on kaetud lubi-tsementkrohviga ja värvitud helehalliks. Esimesel korrusel asub hulk erinevaid äripindu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tartu mnt 24 kuulub tehase „Dvigatel“ töötajatele ehitatud stalinistlike korterelamute kvartalisse, mille on projekteerinud 1947-1956 a. arhitekt A.Vlassov. Elamukvartal (Tartu mnt 24-32, Lastekodu 3 ja 5) moodustab tervikliku neoklassitsistliku ansambli, mis annab magistraaltänavate ristumiskohale esindusliku ilme. Kvartal on tüüpiline näide sõjajärgse esimese aastakümne üleliiduliste projekteerimistavade rakendamisest Eestis. Kvartalisse mahtusid 241 korterit, kauplused ja söökla.</span>


source: A
code: 8676
name: Elamu Tartu mnt. 28, 1957. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tartu mnt 28 hoone on pikk, esifassaadil on kokku 25 telge. Koos pööningukorrusega on hoonel 5 korrust.  Hoone esi- ja tagaküljel on 5 väljapääsu. Hoone tagaküljel asuvad uksed jagunevad võrdselt iga viiendiku keskele, esifasaadil on sissepääsud koondunud hoone keskele. Eifassaad on liigendatud risaliidiga, kusjuures tagaküljel on see peegelpildis. Esi- ning küljefassaaad on kaetud tüüpilise terrasiitkrohviga. Sokliosa on laotud tahutud paekivist. Esifassaadi kaunistab rikkalik dekoor - karniisid, frontoonid, konsoolrõdud. Akna ja ukseavad on ümbritsetud heleda krohvitud raamiga. Äärmiste sisspääsude telgedel on suurte ukseraamistused ja karniisid, balustervööd, bifoorsed aknad mis tipus moodustavad kaks kaart ja erandlikult 2 konsoolrõdu. Sissepoole järgmiste sissepääsude kohal on kahte korrust läbivad erkerid, mille peal on rõdud ja mille küljes on viilungtahvid. Maja keskmine
sissepääs on märgitud vaid suure ukseraamistusega. Maja küljefassaadil on äärtes aknaread, koos frontoonide ja balustervöödega, kuid suuremal kesksel seinaosal on valge
krohviraamistus ning selle keskel nõukogude sümboleid kandev medaljon. Hoone tagafassaad on märgatavalt vähem dekoreeritud. Iga viiendiku keskel on ukseraamistuse ja karniisiga uks, lillerõdu ja 2 konsoolrõdu. Seinapind on kaetud roosa lubikrohviga.Hoone kelpkatus, kombineeritud viiluosadega, on kaetud valtsplekk-kattega. Hoone on rahuldavas seisus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Tartu mnt 28. Hoone piirdub Tartu mnt ja Liivalaia, Lastekodu ja F.R. Kreutzwaldi tänavatega. Kvartal asub Keldrimäe äärel, üle Liivalaia tänava asub Stockmanni kaubanduskeskus ja Maakri kõrghoonete piirkond.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kvartal ehitati 1949-1956 A. Vlssovi plaani järgi, Tartu mnt 28 valmis aastal 1952. kvartal kavandati Ülemistel asunud “Dvigateli” tehase töölistele. Sõjas olid sellel territooriumil
asunud puitmajad kahjustada saanud ja need lammutati, et saaks kavandada sellisele silmapaistvale kohale esinduslike hooneid. Kvartalil on omane stalinistlikule arhitektuurile
külluslik esifassaad, mida esindab teistest enam kvartali suursuguseim Tartu mnt 24, ja võrdlemisi tavaline tagakülg. See suurejoonelisus pidi rõhutama töölisklassi head järge
Nõukogude Liidus.</span>


source: A
code: 8677
name: Elamu Tartu mnt. 30, 1957. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tartu mnt. 30 korterelamu on C kujulise põhiplaaniga. Pikem tiib fassaadiga Tartu mnt poole, lühem fassaadiga Lastekodu tänava poole, keskne maht on fassaadiga F.R. Kreutzwaldi tänava poole.
Hoone sokkel on madal, kaetud puhta vuugiga rihveldatud servadega paekivist plaatidega. Sokli akendel on trapetsikujulise lukukivi motiiv. Tänavapoolne fassaad on viimistletud halli terrasiitkrohviga, hoovipoolne fassaad on kaetud heledaks värvitud lubikrohviga. Fassaadi dekoorielemendid on valgeks värvitud betoonist. 
Välisavad on kogu hoone perimeetris eenduva raamistusega. Esimese korruse akendel ulatub raamistus kuni soklisimsini, raamistuse vahel on fassaadist eenduv voluutkonsoolidele toetuv aknalaud, konsoolide vahelistel niššidel on dekoreeritud eenduvad kassetid.
Teise korruse akende all on vahevöö kaunistatud balustraadiga. III-IV korruse tänavapoolsel fassaadil osaliselt eenduvad voluutkonsoolidel rõdud, konsoolide küljed on kaunistatud lehviku kujulise taimornamendiga. Tartu mnt poolsed IV korruse välisavad on lahendatud osaliselt topeltkaarega. Kreutzwaldi tänava fassaadil on II-III korruse kõrguselt kaks sümmeetriliselt paiknevat kolmetahulist erkerit. Erkerite katuslagedel asuvad IV korruse rõdud. Rõdu välisavade jaotus on liigendatud pilastritega, pilastrite kohal on murtud lainjas frontoon. Hoone Tartu mnt poolses otsaseinas on kõiki korruseid läbiv reljeefne raamistus. Raamistuse keskel embleem viisnurga, pärja ja viljavihkudega. Lastekodu tänava poolne otsasein on viimistletud analoogselt sisehooviga, IV korruse tasandi keskteljel on ümarkaarega petikaken. Tartu mnt. fassaadi idapoolse trepikoja kohal on murtud kolmnurkfrontoon. Tartu mnt. fassaadi idapoolse trepikoja kohal on murtud kolmnurkfrontoon, mille keskteljel on girlandidega kaunistatud ümaraken. 
Kreutzwaldi tänava fassaadil on erkerite kohal kaks lainelise keskosaga astmikfrontooni. Katuseserv ehk talastik koosneb (altpoolt üles) profileeritud karniisist (geison). Hoonel on valtsplekiga kaetud kelpkatus, esinevad üksikud viilkatusega uugiavad. Ehitise olukord on hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Tartu maantee ja Fr.R. Kreutzwaldi tänava nurgal,
aadressiga Tartu mnt 30.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tartu mnt., Liivalaia tn. Lastekodu tn. vahelise kvartali hooned projekteeriti arhitekt A. Vlassovi - Djusenko poolt tehasele " Dvigatel" aastatel 1947 - 1956. Elamukvartal valmis
1957.a. Kvartal on tüüpiline näide II maailmasõjajärgse esimese aastakümne üleliiduliste projekteerimistavade rakendamisest Eestis: neljakorruselised elamud viie või kolme
sektsiooniga. Tartu mnt. 30 hoone valmis Ehitisregistri järgi aastal 1953.</span>


source: A
code: 8678
name: Elamu Tartu mnt. 32, 1957. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>4-korruseline kellerdatud kiviehitis. Hoonel on paekivivundament, betoonist välistrepid, tellistest välis- ja vaheseinad, raudbetoonist talad ja vahelaed ning plekk-katus. Hoonel on terrassiitkrohv välisviimistlus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1957. aastal rajatud elamu- ja ärihoone. Hoone kuulub Dvigateli tehase töötajatele ehitatud korterelamute kvartalisse, mille on 1947–1956. aastatel projekteerinud arhitekt A. Vlassov.</span>


source: A
code: 8685
name: Elamu Aru t. 8/ Auna t. 5,1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on Pelgulinnale tüüpiline 2-korruseline välja ehitatud katusekorrusega kivist krohvitud kõrge viilkatusega ehitis. Traditsionalistlikus stiilis hoone dekoorielementidena paistab silma trepikoja akende väikeseruuduline raamijaotus. Hoone esifassaadil on lihtne valgmikuosaga puituks, aknaid ääristab krohviraamistus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korterelamu on projekteerinud arhitekt Herbert Johanson, hoone valmis 1929. aastal.</span>


source: A
code: 8684
name: Elamu Aru t. 11/ Auna t. 7, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on Pelgulinnale tüüpiline 2-korruseline välja ehitatud katusekorrusega kivist krohvitud kõrge viilkatusega ehitis. Klassitsistlikus stiilis hoone dekoorielementidena paistab silma trepikoja akende raamijaotus. Hoonel on säilinud mõned ehitusaegsed puitaknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korterelamu on projekteerinud arhitekt Herbert Johanson (1884-1964) lasterikaste perede tarvis ja see on valminud 1940. aastal. Hoone on restaureeritud.</span>


source: A
code: 8683
name: Elamu Auna t. 3, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Krohvitud kivihoone on kahekordne ning kõrge kelpkatusega. Hoone on üldjoontes säilitanud oma esialgse ilme. Esimesel korrusel on igale korterile eraldi sissepääs tänava ääres. II korruse kahte korterisse viivad 2 ühistreppi maja hoovipoolsel küljel. Tänavaäärsed sissepääsud on rõhutatult esinduslikud (kõrge paekivitrepi ning valgmiku ja dekoratiivse uksega), tagumist fassaadi ilmestavad puidust tuulekojad. Kõik paekitrepid on säilinud algupärastena. Tuulekodadesse viivad paekivitrepid on ääristatud metallpiirdega. Hoone fassaade ilmestavad tagasihoidlik katusealune karniis ning uksi ja suuri aknaid ümbritsev krohvraamistus. Ehitusaegsete akendena on tänaseni säilinud eenduvate trepimahtude poolkaaraknad soklikorrusel ning ühe tänavapoolse korteri aknad. Uued puitaknad paigaldati 2004. a. valdavalt ehitusaegse väikeseruudulise raamijaotusega. Loodekülje korteritesse viivad välisuksed on esinduslikumad, poolkaarakna ja suure tahveldise keskel asuva rombikujulise ehitusdetailiga. Hoonel on neli korstent ja korterites tumedaks glasuuritud kahlitest ahjusein. Ühises trepikojas on säilinud paekivitrepp, kärgmosaiigiga kivipõrandad ja tuulekoja profileeritud puitlagi. Trepikojast pääseb pööningule, kus on säilinud puittrepp. Keldris on säilinud paekivitrepp.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Auna tn 3 korterelamu ehitati 1929. a. ning see kuulub ajalooliselt ühte gruppi naaberelamutega Maisi 4a ja Maisi 6. 1920. aastail ehitati Tallinna Linnavalitsuse eesvõttel mitmeid munitsipaalmajade gruppe, millest kaks valmisid Pelgulinnas. Tegemist oli linnaarhitekt Herbert Johansoni (1884-1964) kavandatud traditsionalistlike hoonetega, mis ehitati 1929. a. Tallinna linna töölistele. Üks korterelamu oli mõeldud majanduslikult raskes olukorras töölistele ning teine paljulapselistele linnaametnikele. Viis aastat varem oli H. Johanson projekteerinud Tallinna keskhaigla töötajate elamud Herne tänavale, mille eraldi sissepääsudega arhitektuurne lahendus oli tol ajal Eestis esmakordne. Sama projekti kasutati Maisi ja Auna tn elamute rajamisel. Auna 3 koosneb kahest sektsioonist, mis paiknevad ümber keskse väljaku, kuhu on paigutatud muruplats, lastemänguväljak ja lillepeenrad. Herne tn ühele majale mõeldud projekt kohandati 4 korteriga sektsiooniks, mis Maisi tn elamute puhul ehitati 2-3 kaupa kokku ja asetati U-kujuliselt ümber õue. Sisulahenduselt oli hoone võimalikult odav ja tagasihoidlik. Ühine pesuköök asus keldrikorrusel. Hooneid on rajamisest alates kuni tänaseni kasutatud elamutena. 2003. aastal paigaldati hoonele uus punasest kivist katusekate ning renoveeriti fassaade ja korstnaid. 2004. aastal vahetati suurem osa aknaid, mille käigus prooviti järgida esialgset raamijaotust.</span>


source: A
code: 8682
name: Elamu Maisi t. 4, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu on kolmekorruseline ja 5-teljeline kivihoone, katusekorrus on täiskorrus. Hoonel on madal krohvitud sokliosa ning hoone seinad on krohvitud. Beežikat krohvitud seinapinda ilmestab nii uksi kui aknaid ümbritsev valge krohviga raamistus. Hoone kõikidel külgedel paiknevad varieeruva kuju ja asetusega väikeseruudulised keldriaknad. Sissepääsud paiknevad nii ida- kui ka läänefassaadist.  Hoone peaukse kohal on eenduv karniisiosa ning külgedel kuusnurkadest liseenid. Peaukse liistud on diagonaalis, vormistades uksetahvlile rombid, nagu on ka koridoriaknal. Ukse kohal asetseb kergelt eenduv valgmik. Peaukse kohal paikneb koridori aken, mis on kujundatud diagonaalse aknaruudustikuga ning mille kohal kaarakent imiteeriv krohviraamistus, mille keskel asub rombikujuline dekoor. Kaarakna kohal on laineline krohvidekoor. Hoonel on veel lihtsad kaheksa ruuduga ning väiksemad kolme ruuduga aknad. Hoone küljefassaadid ei ole sümmeetrilised, erineb akende paigutus. Hoone katusekorrusel on ka puidust vintskapid, katusekattena on kasutatud profileeritud plekk-katet.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Pelgulinna asumis. Kõrval asub sarnase arhitektuuriga ehitusmälestised, U-kujuline majade kompleks Maisi 4a, 6, Auna 5, 7. Teiselpool asub Ristiku põhikool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Herbert Johanson projekteeris seoses oma ametiga Tallinnavalitsuse ehitusosakonnas mitmeid linna sotsiaalhooneid. Nende hulgas ka lihtsad elamud töölistele Maisi tänaval (endine Nurme ja Kilgi tänav). Hoonegrupp valmis 1929. aastal.</span>


source: A
code: 8681
name: Elamu Maisi t. 6 I, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maisi 6, Maisi 4a, Auna 3 hoonestik koosneb seitmest 2-korruselisest 2-3 kaupa kokkuehitatud sektsioonist, mis paiknevad U-kujuliselt ümber väikese väljaku (laste mänguväljakud, muru, lilleklumbid). Sektsioonid kordavad täielikult 1924. a. Herne tänaval kasutatuid. Maisi tn linnateenistujate majade ansamblisse kuuluvad samuti H. Johansoni projekti järgi 1929. a. ehitatud 2-korruselised hooned Maisi 4 ja Maisi 8. Kõik nimetatud elamud on krohvitud fassaadiga kivimajad, millel on täiskelder ja avar pööning. Maisi tänava tööliselamute näol on tegemist varajase sotsiaalehituse näidetega ajastule omases raskepärases laadis. Korterid olid algupäraselt 2-toalised, köögi ja käimlaga, tänaseks on mitmed korterid siseplaneeringut muutnud ja ka laienenud (sh pööningukorrusele). Enamus vanadest ahjudest on välja vahetatud ENSV ajal. Korterites on säilinud enamus tahveluksi, maas on laudpõrandad, puudub parkett. U-kujulisse sektsiooni (Maisi 6, Maisi 4a, Auna 3) kuuluvate elamute I korrusel on igal korteril omaette sissepääs. Ühistrepp viib II korrusele läbi fassaade ilmestavate tuulekodade teiselt poolt maja. Elanikud on amortiseerunud aknaraamid asendanud uute puidust või plastikust aknaraamidega, mis osaliselt jälgivad, osaliselt mitte, esialgse projekti järgseid tiheda ruudustikuga raame. Olemasolevatest välisustest on säilinud ainult üks. 1996. a. pani tollane majavalitsus sektsioonile uue profileeritud trapetsplekist katuse. Algselt oli majal savikivist katus. Hoonete fassaadid värviti 1996. a. Trepikodades on kiviparkett ja trepid ise paekivist, käsipuu on puidust. Välistreppidel on metallist balustraad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maisi 6 korterelamu ehitati 1929. a. ning see kuulub ajalooliselt ühte gruppi naaberelamutega Maisi 4a ja Auna 3. 1920. aastail ehitati Tallinna Linnavalitsuse eesvõttel mitmeid munitsipaalmajade gruppe, millest kaks valmisid Pelgulinnas. Tegemist oli linnaarhitekt Herbert Johansoni (1884-1964) kavandatud traditsionalistlike hoonetega, mis kõik ehitati 1929. a. Tallinna linna töölistele. Üks korterelamu oli mõeldud majanduslikult raskes olukorras töölistele ning teine paljulapselistele linnaametnikele. Viis aastat varem oli H. Johanson projekteerinud Tallinna keskhaigla töötajate elamud Herne tänavale, mille eraldi sissepääsudega arhitektuurne lahendus oli tol ajal Eestis esmakordne. Sama projekti kasutati Maisi ja Auna tn elamute rajamisel. Hooneid on rajamisest alates kuni tänaseni kasutatud elamutena. 2003. aastal paigaldati hoonele uus punasest kivist katusekate ning renoveeriti fassaade ja korstnaid. 2004. aastal vahetati suurem osa aknaid, mille käigus prooviti järgida esialgset raamijaotust.</span>


source: A
code: 8680
name: Elamu
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maisi 4A, Maisi 6, Auna 3 hoonestik koosneb seitmest 2-korruselisest 2-3 kaupa kokkuehitatud sektsioonist, mis paiknevad U-kujuliselt ümber väikese väljaku (laste mänguväljakud, muru, lilleklumbid). Sektsioonid kordavad täielikult 1924. a. Herne tänaval kasutatuid. Maisi tn linnateenistujate majade ansamblisse kuuluvad samuti H. Johansoni projekti järgi 1929. a. ehitatud 2-korruselised hooned Maisi 4 ja Maisi 8. Kõik nimetatud elamud on krohvitud fassaadiga kivimajad, millel on täiskelder ja avar pööning. Maisi tänava tööliselamute näol on tegemist varajase sotsiaalehituse näidetega ajastule omases raskepärases laadis. Korterid olid algupäraselt 2-toalised, köögi ja käimlaga, tänaseks on mitmed korterid siseplaneeringut muutnud ja ka laienenud (sh pööningukorrusele). Enamus vanadest ahjudest on välja vahetatud ENSV ajal. Korterites on säilinud enamus tahveluksi, maas on laudpõrandad, puudub parkett. U-kujulisse sektsiooni (Maisi 4a, Maisi 6, Auna 3) kuuluvate elamute I korrusel on igal korteril omaette sissepääs. Ühistrepp viib II korrusele läbi fassaade ilmestavate tuulekodade teiselt poolt maja. Elanikud on amortiseerunud aknaraamid asendanud uute puidust või plastikust aknaraamidega, mis osaliselt jälgivad, osaliselt mitte, esialgse projekti järgseid tiheda ruudustikuga raame. Olemasolevatest välisustest on säilinud ainult üks. 1996. a. pani tollane majavalitsus sektsioonile uue profileeritud trapetsplekist katuse. Algselt oli majal savikivist katus. Hoonete fassaadid värviti 1996. a. Trepikodades on kiviparkett ja trepid ise paekivist, käsipuu on puidust. Välistreppidel on metallist balustraad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maisi 4a korterelamu ehitati 1929. a. ning see kuulub ajalooliselt ühte gruppi naaberelamutega Maisi 6 ja Auna 3. 1920. aastail ehitati Tallinna Linnavalitsuse eesvõttel mitmeid munitsipaalmajade gruppe, millest kaks valmisid Pelgulinnas. Tegemist oli linnaarhitekt Herbert Johansoni (1884-1964) kavandatud traditsionalistlike hoonetega, mis kõik ehitati 1929. a. Tallinna linna töölistele. Üks korterelamu oli mõeldud majanduslikult raskes olukorras töölistele ning teine paljulapselistele linnaametnikele. Viis aastat varem oli H. Johanson projekteerinud Tallinna keskhaigla töötajate elamud Herne tänavale, mille eraldi sissepääsudega arhitektuurne lahendus oli tol ajal Eestis esmakordne. Sama projekti kasutati Maisi ja Auna tn elamute rajamisel. Hooneid on rajamisest alates kuni tänaseni kasutatud elamutena. 2003. aastal paigaldati hoonele uus punasest kivist katusekate ning renoveeriti fassaade ja korstnaid. 2004. aastal vahetati suurem osa aknaid, mille käigus prooviti järgida esialgset raamijaotust.</span>


source: A
code: 8679
name: Elamu
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu on kolmekorruseline ja 5-teljeline kivihoone, katusekorrus on täiskorrus. Hoonel on madal krohvitud sokliosa ning hoone seinad on krohvitud. Beežikat krohvitud seinapinda ilmestab nii uksi kui aknaid ümbritsev valge krohviga raamistus. Hoone kõikidel külgedel paiknevad varieeruva kuju ja asetusega väikeseruudulised keldriaknad. Sissepääsud paiknevad nii esi- kui tagafassaadil. Hoone peaukse kohal on eenduv karniisiosa ning külgedel kuusnurkadest liseenid. Peaukse liistud on diagonaalis, vormistades uksetahvlile rombid, nagu on ka koridoriaknal. Ukse kohal asetseb kergelt eenduv valgmik. Peaukse kohal paikneb koridori aken, mis on kujundatud diagonaalse aknaruudustikuga ning mille kohal kaarakent imiteeriv krohviraamistus, mille keskel asub rombikujuline dekoor. Kaarakna kohal on laineline krohvidekoor. Hoonel on veel lihtsad kaheksa ruuduga ning väiksemad kolme ruuduga aknad. Hoone küljefassaadid ei ole sümmeetrilised, erineb akende paigutus. Hoone katusekorrusel on ka puidust vintskapid, katusekattena on kasutatud profileeritud plekk-katet.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Herbert Johanson projekteeris seoses oma ametiga Tallinnavalitsuse ehitusosakonnas mitmeid linna sotsiaalhooneid. Nende hulgas ka lihtsad elamud töölistele Maisi tänaval (endine Nurme ja Kilgi tänav). Hoonegrupp valmis 1929. aastal.</span>


source: A
code: 8686
name: Elamu F.R.Kreutzwaldi t. 5, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>U-kujulise põhiplaaniga kõrgel kivisoklil kahekorruseline puitelamu on kujundatud heimat-juugendlikus laadis. Projektis ettenähtud vahvärk-konstruktsiooni immiteerivat dekoori ilmselt täielikult ei teostatudki ja praegu võib sedalaadi elemente leida vaid hoone kõrgetel viiluväljadel. Algselt oli kummalgi korrusel kaks avarat, viie suurema toaga korterit. Hoonel on vanad või vanu immiteerivad väikeseruudulise raamijaotusega aknad. Ka interjööris on alles ehitusaegseid detaile – mõned tahveluksed ja ahjud, trepid ja trepikoja väärispuidust seinapaneelid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kinnisvaraarendala H. Koch tellis 1911 aastal siinse piirkonna üldplaneeringu, millega nähti ette ehitada Raua, F. R. Kreuzwaldi, Tina ja Terase tänavate vahel asunud suurele krundile kaksteist suurt puumaja. Reaalselt jõuti valmis ehitada märksa vähem maju, kuid ikkagi on tegemist ühe esimese tervikliku ansamblina projekteeritud elamukompleksiga Tallinnas. Elamu F. R. Kreutzwaldi tn 5 on 1911. aastal projekteerinud ehitusinsener E. Boustedt. Ehitusjärelvalvet tegi insener M. Arronet.</span>


source: A
code: 8687
name: Elamu Raua t. 41-43 , 1912. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kompleks koosneb kahest iseseisvast hoonest, mis on teineteisest eraldatud tulemüüriga. Kahekorruseliste kellerdatud puithoonete kõrgete viiludega fassaadid olid algselt ette nähtud kujundada vahvärk-dekooriga heimat-juugendlikus laadis. See kava teostati ilmselt algusest peale vaid osaliselt. Praegu on fassaadid kaetud laudvoodriga ja sõrestikkonstruktsiooni immiteerivat dekoori kohtab vaid viiluväljadel. Algselt oli kummaski hoones korrusel kaks suurt korterit. Osa siseruume on täielikult ümber kujundatud, mõnedes korterites on aga säilinud vanu uksi, ahje ja muid detaile. Hoonel Raua tn 41 on alles ajastuomaselt väikeseruudulise raamijaotusega aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kinnisvaraarendala H. Koch tellis 1911 aastal siinse piirkonna üldplaneeringu, millega nähti ette ehitada Raua, J. F. Kreuzwaldi, Tina ja Terase tänavate vahel asunud suurele krundile kaksteist suurt puumaja. Reaalselt jõuti valmis ehitada märksa vähem maju, kuid ikkagi on tegemist ühe esimese tervikliku ansamblina projekteeritud elamukompleksiga Tallinnas. Hooned Raua tn 41-43 ehitati 1912-1914a insener M. Arronet’ projekti järgi.</span>


source: A
code: 8688
name: Elamu Narva mnt. 26, 19. saj. lõpp
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone asub Narva maantee lõunafrondis, F. R. Kreutzwaldi tänava nurgal. Puitelamu on 2-korruseline ja ilma keldrita. Hoone fassaadid on lihtsa kujundusega, vaid Narva maantee poolsel peafassaadil on kasutatud esinduslikumat puitdekoori. Kuni 1941. aastani oli hoonel kaks trepikoda. Suuremad ümberehitused toimusid 1945. aastal, kui muudeti hoone planeeringut, rajati esimest korrust läbiv koridor ja lisati hoovipoolsele fassaadile uus sissepääs. 1950. aastal vahetati välja fassaadide laudvooder ja 1954. aastal asendati hoone tõrvapapist katusekate plekk-kattega. Hoone algne siseplaneering ei ole säilinud. Osaliselt on säilinud kahhelahjud ja –kaminad, puitparkett, trepp ja üksikud siseuksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Krundi esimene omanik oli Aleksei Epinatjev. 1856. aasta linnaplaani järgi asus siis kurndil mitu hoonet. 1880. aastatel koostatud linnaplaanil on kinnistu Narva maantee poolsele küljele märgitud kolm hoonet, millest idapoolseim on tõenäoliselt tänaseni säilinud hoone. 1886. aastal ehitati hoone arhitekt Nikolai Thamm vanema (1834-1907) projekti järgi ümber. Teise maailmasõja järel hoone natsionaliseeriti ning ehitati seesmiselt ümber. 1945. aastal oli hoone sõjaväe staabi kasutuses. Aastatel 1948-1949 anti hoone üle elamufondile. Hävimisohus hoone restaureeriti 2000. aastatel.</span>


source: A
code: 8689
name: Elamu Narva mnt. 28, 1903. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Neoromaani stiilis krohvimata paekivist hoone on kompaktse põhiplaaniga ent vaba mahtude jaotusega. Tänavajoonest pisut tagasiastuva romantiliselt villaliku hoone fassaadi ülesehituses domineerib võimas trepikojatorn. Lisaks liigendavad peafassaadi kaks risaliiti. Hoovi pool eendub kivist veranda-osa. Algselt oli kummalgi korrusel üks suur, väga luksusliku ruumiprogrammiga korter. Kummaski korteris oli lisaks avarale ballisaalile ja suurele söögitoale eraldi koridori äärde koondatud kolm magamistuba koos vanni- ja riietumistoa ning buduaariga. Mõlemas korteris oli ette nähtud ka eraldi tuba guvernant-lapsehoidjale. Kivist abihoone sisaldas lisaks tall-tõllakuurile ka kutsarite ja kojamehe kortereid. Juba aastakümneid koolimajana, vahepeal ka ühiselamuna kasutatud peahoone välisilme on terviklikult säilinud, siseruumid aga kapitaalselt ümber ehitatud. Väärtuslik on ka krunti piirav kivipostidega metallaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1903. aastal arhitekt Nikolai Thamm noorema projekti järgi ehitatud hilishistoritsistlik kahekorruseline elamu.</span>


source: A
code: 8690
name: Elamu Narva mnt. 30, 1912. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline, kompaktse põhiplaaniga villa on oma välisilmelt üsna tagasihoidlik, mõjudes paviljoni-laadsena. Hoone ruumiprogramm on see-eest tõeliselt suurejooneline. Eramu keskmes on läbi kahe korruse ulatuv kaminaga trepihall, nn inglise hall. Esimesel korrusel ümbritsevad seda avalikud ruumid – söögituba, väärispuidust seinatahveldisega esinduskabinet jt. Ülakorrusel paiknesid magamistoad ja avar, aknaga vannituba. Maja välisilme on terviklikuna säilinud. Ka siseruumides laidub vanu detaile (trepikäsipuud, seinatahveldis), kuid enamik praegusest sisekujundusest pärineb 1978-1980 läbiviidud restaureerimise ajast, mil taastati vitraažid, freskod, osa ahje, stukkfriisid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõrghaljastusega aia sügavusse peituv elegantne juugendvilla valmis 1912-1913 ehitustehnik N. Sapošnikovi allkirjaga projekti järgi. Hoone tegeliku autorina on arhitektuuriajaloolane K. Hallas-Murula oletanud arhitekt N. Thamm nooremat, kuid välistada ei sa ka mõnd Riia või Peterburi arhitekti.</span>


source: A
code: 8691
name: Elamu Narva mnt. 32, 19./20. saj. vahetus
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline historitsistlik puitelamu, ilmselt üks vanemaid säilinud kahekorruselisi puumaju Tallinnas. Hoone põhimahuga liituvad külgedel madalamad osad sissekäikudega, tagaklüljel eenduvad verandad on hiljem kinni ehitatud. Ümberehituse käigus ehitati ka praeguseni säilinud tornitaolised kõrgendused hoone katusele. Neis sisalduvatest veranda-taolistest ruumidest avanes algselt ka vaade merele. Tsaariaja lõpus oli majas neli korterit. Eksterjööris on säilinud originaalne lai laudis ja enamik vana dekoori – karniisid, avade piirlauad, esimese korruse akendealused kassetid, tänava- ja hooviuste varikatused jm. Hoone sisemist ruumijaotust on korduvalt muudetud, kuid alles on tähelepanuväärne hulk vanu detaile – trepid ja treitud balustritega trepikäsipuud, ilmselt mitmest erinevast ehitusjärgust pärinevad tahveluksed, mõned ahjud. Hoovis asunud puidust teenijatemaja (Narva mnt. 34) on nõukogude ajal lammutatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone täpne ehitusaeg ei ole teada. 1865. aasta Tallinna kinnisvarade inventariseerimise ajal oli siin kahekorruseline puitelamu juba olemas. Hoone praegune ilme pärineb 1875. aastast, mil fassaad kujundati neorenessanss-stiilseks. Ümberehituse projekt tegi arhitekt Nikolai Thamm, kes hiljemalt sellest ajast oli ise selle maja omanik.</span>


source: A
code: 8692
name: Elamu Raua t. 45-47, 1912. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tulemüüriga poolitatud paarismaja Raua tn 45-47 asub teiste taga krundi sügavuses. Algselt paiknes kummaski majapooles korrusel kaks suurt korterit. Soklikorrusele olid kavandatud pesuköögid ja majahoidjate korterid. Kahekorruseliste puithoonete kõrgete viiludega fassaadid olid ette nähtud kujundada dekoratiivse vahvärk-liigendusega heimat-juugendlikus laadis. Praegu on Raua tn 45 fassaad kaetud laudvoodriga, Raua tn 47 fassaad krohvitud. Säilinud on aga mõned algsed või algseid immiteerivad väikeseruudulise jaotusega aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kinnisvaraarendala H. Koch tellis 1911 aastal siinse piirkonna üldplaneeringu, millega nähti ette ehitada Raua, J. F. Kreuzwaldi, Tina ja Terase tänavate vahel asunud suurele krundile kaksteist suurt puumaja. Reaalselt jõuti valmis ehitada märksa vähem maju, kuid ikkagi on tegemist ühe esimese tervikliku ansamblina projekteeritud elamukompleksiga Tallinnas. Hooned Raua tn 45-47 ehitati 1912-1914 insener M. Arronet’ projeki järgi.</span>


source: A
code: 8693
name: Peeter Suure Merekindluse Aegna ajutise patarei positsioon , 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Võsastunud piklik põhja-lõuna suunaline vall. Selle läänekülje kõrval on piklik veesäng, idakülje kõrval kulgeb jalgrada. Komandopunkti ja suurtükipesasid pole näha.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel. Asub saare läänerannikul, patarei nr 14 ees.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei positsioon on ehitatud seoses Peeter Suure Merekindluse rajamisega 1914. aastal.</span>


source: A
code: 8694
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 14, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Puude ja põõsastega kaetud kõrge põhja-lõunasuunaline vall. millel on neli positsiooni. Läänekülg on järsk, ühtlaselt võsastunud, valli peal on sügavad lõhed, betoonist detailid. Idaküljel on vallinõlvakule laiali paiskunud betoonkivi tükid. Lõunapoolseim positsioon on kõige vähem kannatada saanud. On võimalik siseneda varjendisse. Täisbetoonist seinad ja põrandad, väikesed aknad. Kirdesse jääb hästi säilinud komandopunkt, selle põrand on kaetud veekihiga. Vaatlusplatvorm on hästi säilinud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Rannakaitsepatarei asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel. Täpsemalt saare läänerannikul, Talneeme läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1915. aastal, täisrelvastati 1916. aastal. Neli 130-mm kahurit paiknesid üksteisest 40 m kaugusel. Nende ees oli varjend, mis moodustas ühtse rinnatisetaolise kaitse. 1918. aastal patareid ei lõhatud kuid patareist eemaldati relvad. Eesti Vabariigi algusaastatel oli kasutusel numbri all 3. patarei. Õhiti Punaarmee garnisoni lahkumisel 29. aug. 1941. a.</span>


source: A
code: 8695
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 14 helgiheitja positsioon, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muuli tipus on betoonmördiga seotud maakividest rajatis. T-kujuline põhiplaan, maa poole sirutuv kumer haar on hästi säilinud, merepoolne haar on värisenud, sadamapoolne haar on suure läbiva praoga. Muuli alguses maapinnal on kaks paralleelset maakividest laotud riba, nende ees betoonplaadil metalldetailid. Rajatise taga on ühekorruseline kuur-panipaik.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel. Täpsemalt Talneeme tipus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1915. aastal ning valgustas ala kahurite laskekauguse ulatuses. Prožektori tööks oli kõrval jõujaam ning puidust prožektori kuur. Prožektor lükati vagonettalusel välja kivimuuli otsas asuvale platvormile. Käesolevaks ajaks praktiliselt hävinud.</span>


source: A
code: 8696
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 15 vare, 1915-1917, 1920-1936
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Läänetorn on lõhatud, lõunakülg kujutab endast suurte betoonkivide kaootilist lasu, mis on segunenud metalliga. Varemed on võsastunud. Torni põhjaküljes on püsti betoonsein. Torni keskosas paljastub metallist tugi- ja liikursüsteem. Läänetornist idapoole jäävad komandopunkti varemed. Sellest itta jääb patarei idatorn. Selle keskosas on ka tugi- ja liikursüsteem. On osaliselt säilinud sile betoonkatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Rannakaitsepatarei asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel. Asub saare loodeosas Tagamaa ja Sameliku soo vahel, Kurikneemele viiva raudteetammi põhjaküljel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rannakaitsepatarei on ehitatud 1915-1917 aastatel. Nimetati Aleksander Nevski patareiks. 200-meetrine rajatis kahe 12´´ kahuriga igas tornis, igas otsas. Patarei ruumid paiknesid kahel korrusel, sügavam oli ühenduskoridor. Tornide vahel oli komandopunkt soomuskupliga, mille all asus diiselelektrijaam. Tornid pöörlesid suurtel kuullaagritel. Idatorni suurtükid olid kõrgemal. Patarei lõhati 1918. veebruaris, hiljem see taastati, kuna suurtükid säilisid. Teistkordselt õhiti 1941. augustis.</span>


source: A
code: 8697
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja varjend, 1915-1917
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Poolkaarekujulise põhiplaaniga betoneeritud maakividest rajatis Kurikneeme tippu ulatuva muuli otsas. Muul ja platvorm on tugevasti varisenud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Varjend asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel. asub Patareist nr 15 läänes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1915.-1917. aastatel. Peale prožektori, siin asus ka diiseljaam. Prožektor toimetati mööda rööbastikku positsioonile Kurikneeme otsas asuvale platvormile. Peale 1918. aastat erilist remonti ei vajanud.</span>


source: A
code: 8698
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja positsioon, 1915-1917
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Poolkaarekujulise põhiplaaniga betoneeritud maakividest rajatis Kurikneeme tippu ulatuva muuli otsas. Muul ja platvorm on tugevasti varisenud, praktiliselt hävinenud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel, Kurkikneemel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1915-1917 aastatel. Valgustas ala kahurite laskekauguse ulatuses. Prožektor sõitis siia raudteed mööda patareist läänes asuvast betoonvarjendist. Peale 1918. aastat erilist remonti ei vajanud. 1930. aastate keskel ehitati uus platvorm.</span>


source: A
code: 8699
name: Peeter Suure Merekindluse Aegna garnisoni ohvitseride kasiino, 1914, 1930. aastad
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>E-kujulise põhiplaaniga ühekorruselise puumaja arhitektuuris on tänu kõrgele viilule ja väikesele kupliga haritornile neobarokset joont. Hoonet ilmestavad kitsas püstlaudis, erikujulised vintskapid ja massiivsed korstnad. Säilinud mõned ehitusaegsed väikeseruudulised aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Imperaator Peeter Suure merekindlus oli Esimese Maailmasõja eel ja ajal Vene impeeriumi poolt rajatud hiiglaslik kaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim. Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peetre Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisakas nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust. Tallinna lahes asuval Aegna saarel on säilinud just oma terviklikkuse ja hõlmatavuse tõttu erakordselt väärtuslik sõjaajalooline tervikkompleks. Esimese maailmasõja algul kuulutati Aegna saar militariseeritud tsooniks, enamik tsiviilelanikkonnast pidi saarelt lahkuma. Rajati terve rida sõjalisi objekte, enamikku neist ei jõutud tsaariajal valmis. Paljud rajatised põletati 1918. aastal maha. Ka eesti vabariigi ajal jäi Aegna sõjaväe kätte, kaitsesüsteemi täiendati ja arendati edasi.  Ohvitseride kasiino hoone on ehitatud arvatavasti 1914. aasta paiku, taastatud 1920. aastatel, põhjalikumalt ümber ehitatud 1930-natel.</span>


source: A
code: 8700
name: Peeter Suure Merekindluse Aegna laskemoonalaboratoorium, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kahekorruselise viilkatusega hoonega. Esimene korrus on põletatud tellistest, teine on puidust. Puitosa katab horisontaalne ja osaliselt vertikaalne laudis. Telliseosa akendel on dekoratiivse lukukiviga natuke eenduvad tellissillused, karniis on sakmeline. Hoone kagupoolsem osa on esimese korruse ulatuse pinnasevalliga kaetud. Kirdefassaadis on sissepääs esimesele korrusele ja keldrisse. Ukse kõrvalt tõuseb kaldtee teise korruseni. Edelafassaadis tõuseb esile trepikoda. Esimeselt korruselt teisele viib siseruumides metallkäsipuuga ovaalne paekivitrepp. Teise korruse tubades on paljastuvate taladega laed.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Aegna saarel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitusaeg on dateeritud 1915. aastasse.</span>


source: A
code: 8701
name: Aegna kindlusraudtee tammid, 1914. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Säilinud on muldkehandile rajatud endised kitsarööpmelise raudtee tammid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>arvestades militaarrajatiste ehitustöid ning raskekujuliste mürskude transpordivajadust rajati 1914. aastal saarele 3 km pikkuna kitsarööpmeline raudtee, mis jagunes pealiiniks ning haruteedeks. Mitmed olulised patareid ja teised rajatised jäid raudteeliini vahetusse lähedusse. 1920-30ndatel tehti raudteel rohkesti kindlustus-ja remonditöid, vahetati liipreid. Raudtee tegutses saarel 1944. aastani.</span>


source: A
code: 8702
name: Rannakaitsepatarei alused, 1918. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on betoonist kaitserajatisega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kaitserajatiste ehitamine Aegna saarele jätkus ka Eesti Vabariigi iseseisvudes, kui saarel tegutses Aegna Komandantuur. Komandantuurile oli püstitatud ülesanne kaitsta pealinna merepoolselt küljelt. Aegnal asus Eesti merekindlustuse suurim üksus. Rannakaitsepatarei nr. 1 oli massiivne ehitis, betoonblokkide ja metallkonstruktsioonidega, ühes diiseljõujaama ja tulejuhtimispunktiga. Patarei purustati enamlaste poolt 1918. aasta veebruaris ning taastati juba samal aastal.</span>


source: A
code: 8703
name: Merekindluste Aegna saare rannakaitsepatarei nr. 2 (EV), 1924. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2. patarei koosnes neljast sõõrjast betoneeritud süvendist, läbimõõduga 5 meetrit, mis asusid ühes reas. Meeskonnavarjendeid oli 7 ja laskemoonakeldreid 6. Komandopunkt paiknes süvenditest veidi tagapool, II ja III suurtüki vahemaal. Tegemist oli väikese betoonrajatisega, mille alakorrusele laskus trepp. Ülemise korruse moodustas betooniga kaetud 8-tolline soomusplaat, millele toetus liikumatu soomuskuppel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei ehituskava kinnitati 1923. aastal, ning 1924. aasta talvel toodi kohale ehitusmaterjal ning terve suve vältel kestsid ehitustööd. 1920.ndate lõpus muudeti patarei õppepatareiks ning mehitati hiljem, II maailmasõja ajal.</span>


source: A
code: 8704
name: Merekindluste Aegna saare rannakaitsepatarei nr. 2(EV) helgiheitjapositsioon, 1924. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2. patarei koosnes neljast sõõrjast betoneeritud süvendist, läbimõõduga 5 meetrit, mis asusid ühes reas. Meeskonnavarjendeid oli 7 ja laskemoonakeldreid 6. Komandopunkt paiknes süvenditest veidi tagapool, II ja III suurtüki vahemaal. Tegemist oli väikese betoonrajatisega, mille alakorrusele laskus trepp. Ülemise korruse moodustas betooniga kaetud 8-tolline soomusplaat, millele toetus liikumatu soomuskuppel. Vahetult mereäärsel alal paiknes maakividest ning betoonist helgiheitjapositsioon.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei ehituskava kinnitati 1923. aastal, ning 1924. aasta talvel toodi kohale ehitusmaterjal ning terve suve vältel kestsid ehitustööd. 1920.ndate lõpus muudeti patarei õppepatareiks ning mehitati hiljem, II maailmasõja ajal. Käesolevaks ajaks on patarei helgiheitjapositsioon suures osas hävinud.</span>


source: A
code: 8705
name: Tallinna rannakaitse keskkomandopunkt, 1927. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on massiivse rauast ja betoonist ehitusega. Rajatise maapealne ümar rauast ehitis on säilinud, maa-alused käigud osaliselt hävinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eesti sõjaväeosa (Aegna Komandantuur aastail 1918–1940) koosseisus 1927. aastal ehitatud militaarrajatis.</span>


source: A
code: 8706
name: Merekindluste Aegna dessandi- ja õhutõrje patarei nr. 10(EV), 1927, 1936
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei on halvas seisukorras ning jälgitav maastikus, kaetud rohttaimestikuga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1926. aastal ehitati tulevase patareipositsioonile kuus laskemoonakeldrit, kuid ametlik patarei moodustamine toimus 31. oktoobril 1927, ning selle ülesanne oli õhu- ja dessanditõrje. Kohale paigutatud kahurid vajasid uuendamist ning 1936. aastal asendati need uute moodsate 37-mm kahuritega, millest kolm paigutati Aegnale.</span>


source: A
code: 8707
name: Aegna elektrijaam, 1930. aastad
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalavälja tee 2 on lihtsa arhitektuuri ja planeeringuga hoone. Ehitis lisab Aegna saare mälestiste kompleksile omapära, kuna teised hooned on valdavalt kas militaarobjektid või on tegemist uhkete puithoonetega. EHoone on punastest põletatud tellistest, ühekordne, ruudukujulise põhiplaaniga ja asetseb maakivist soklil. Hoonel on kaks sissepääsu (1. lõunafassaadil, 2. idaküljel). Katuse puhul on tegemist püramiidkatusega, mida katab valtsitud plekk, üsna heas olukorras. Korsten on lihtsa vormiga, krohvitud silikaat, mille olukord on rahuldav. Hoone lõunafassaadi tellis on väga halvas olukorras. Praktiliselt terve külje tellised on murenenud ilmastikumõjude ja hooldamatuse tulemusel. Sissekäigu kõrval on kujunenud lausa suur varingukoht. Lääneküljel on näha hilisemat akna kinnimüürimist. Hoone põhjapoolse külje telliste olukord on tunduvalt parem, seda võib lugeda isegi üsna heaks. Põhjapoolsel püramiidkatuse küljel näeme kaarjat, väljaehitatud katuseakent-tuulutusuuki, mis on vana, tõenäoliselt algne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>lektrijaam on ehitatud 1930. aastatel. Maja ajaloo kohta on vähe täpsemaid andmeid. Igal juhul on tegemist mingit laadi eestiaegse sõjaväehoonega Teada on, et ehitist on millalgi sõjaväe elektrijaamana kasutatud, kuid on segane, kas see on ka algselt päris selleks otstarbeks ehitatud. Elektrijaam on saarel erinevatel perioodidel asunud erinevas kohas.</span>


source: A
code: 8708
name: Aegna garnisoni söökla, 1914, 1930. aastad
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist oli liigendatud põhiplaaniga ning suuremahulise hoonega. Hoone on kaetud horisontaalse puitlaudisega ning on oma arhitektuurikeele poolest küllaltki tagasihoidlik. Hoonel on viilkatus ühes mitmete vintskappidega ning hoone keskosas kõrgub kupliga madal tornehitis. Hoone on käesoleval hetkel halvas seisukorras.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitati seoses Peeter Suure merekindluse kaitserajatiste ehitamise ajal 1914. aastal. Hoonet täiendati ka 1930ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8709
name: Merekindluste Aegna dessanditõrje patarei nr. 14(EV) põhjapositsioon, 1936. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mõlemas, nii lõuna- kui põhjapositsioonis, oli kaks 76-mm rataslafettkahurit, mis fikseeriti alustele terasklambri abil. Vajadusel võis suurtükke mujale veeretada. Hetkel on säilinud ümar betoonalus metallist kahuri kinnitusosaga, rajatis on tugevalt rohtunud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajati 1930ndate II poolel ning allus esialgu patarei nr. 10 alla, hiljem muudeti iseseisvaks patareiks.</span>


source: A
code: 8711
name: Aegna uus õhutõrjepatarei, 1939, 1945-1950
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Õhutõrjepatarei koosnes neljast betoneeritud süvendist, nendest ühele on tänaseks ehitatud suvila.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endise 1939. aastal ehitatud rajatist kasutati ka nõukogude vägede poolt, 1940-ndatel kasutati patareis relvadena Eesti sõjaväele kuulunud 47-mm Bofors õhutõrjekahureid.</span>


source: A
code: 8712
name: Aegna õhutõrje patarei positsioon, 1942-1944
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist oli lihtsa patareiga, mille kaheksa sõõrjalt asetsevat betoonsüvendit olid piiratud muldvalliga. Rajatise keskel asus komandopunkt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sakslaste okupatsiooni aegadel paigutati Aegnale õhutõrjerelvad, mis jäid ka suuremateks II maailmasõja ajal sakslaste poolt ehitatud rajatisteks Aegnal.</span>


source: A
code: 8713
name: Elamu A.Adamsoni t. 24/ Ao t. 12, 1932. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keskse kivist trepikojaga puitelamu esindab nn. Tallinna-tüüpi elumaja. Hoone on dekoratiivse välislahendusega 3-korruseline mansardkatusega puitelamu. Korterid ulatusid katuse alla ning paekivist sokliosaga keldrikorrusel võisid asuda väikesed töökojad või poed. Mansardkorruse kõrge kelpkatus on iseloomulik 1920. aastatele. Hoone arhitektuurseks dominandiks on keskne eenduv kivitrepikoda. Trepikoja ülaosa moodustab katusel romantilise torni. Kahel pool trepikoda eenduvad seinapinnast kaks läbi kahe korruse ulatuvat ärklit. Nii trepikoja räästas kui ärklite allosas on kasutatud hammasfriisi. Mansardkatus on kaetud plekiga. Hoone külgfassaadid on dekoorita. Igal korrusel paiknes neli kahetoalist korterit köögi ja tualettruumiga. Pesuköök asus keldrikorrusel. Pööningut valgustavad kolm poolkaarekujulist akent, mis paiknevad taga- ja külgfassaadide keskteljel. 1930. aastatel toimunud ümberehituse käigus pikendati trepp pööningukorrusele. Elamu on suhteliselt hästi säilitanud algse arhitektuurse ilme.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastatel kuulus kinnistu Johan Freybachile. 1932. aastal valmis elamu ehitusprojekt, mille autor oli insener W. Salesmann. Aastatel 1935-1936 tehti hoone mansardkorrusel väiksemaid ümberehitusi arhitekt Karl Treumann-Tarvase (1885-1975) projekti alusel.</span>


source: A
code: 8714
name: Elamu A.Weizenbergi t. 7, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline mansardkorruse ja kõrge klompkivisokliga elamu. Läbiv motiiv on akantuslehtedega stukk-karniis. Lõunafassaadil on läbi kahe korruse ulatuv ärkel. Põhja-ja lõunaküljel on mansardkorruse akena kohal ümarkaarne frontoon. Nende esiste rõdudel piirded on sepisvõred. Sisekujunduses on säilinud glasuurplaatidest ahjud, valgete kahhelkividega vannitoad ja tahveluksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1929. aastal eelfunktsionalistlikus stiilis arhitekt Aleksandr Vladovski (1876–1950) projekti järgi. Hoones on elanud eesti kirjandusteadlane Endel Sõgel (1922–1998), Anton Hansen Tammsaare (1878-1940) lesk Käthe Hansen (1896–1979) ja Viktor Kingissepa (1888-1922) üks poegadest.</span>


source: A
code: 8715
name: Elamu Aasa t. 2/ Komeedi t. 11, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on haruldase kivihoonega valdavalt puithoonestusega piirkonnas. Hoone krohvitud sokliosa on viimistletud ülejäänud hoone seinapinnast erinevat tooni krohviga ning hoone põhimahust eraldab soklit horisontaalne karniis. Hoone Aasa tänava äärne fassaad on liigendatud läbi korruste kulgeva erkeriosaga, räästaalune osa viimistletud hammaskarniisiga. Hoone sissepääs on ääristatud krohviraamistusega, sissepääsuks on lihtne puidust tahveluks. Esiukse kohal asetseb väikeseruudulise jaotusega trepikojaaken. Hoonel on poolkelpkatus, koos tänavaäärse vintskapiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Uue Maailma eeslinna teke oli seotud raudteeharu rajamisega Kristiine heinamaal 1870. aastal. Hoonestus hakkas tekkima 1873. aasta paiku. Käesolev kivimaja on ehitatud 1929. aastal</span>


source: A
code: 8716
name: Elamu Aasa t. 3, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruseline, klassikalist stiili, kivist trepikoja ning mansardkorrusega Tallinna maja tüüpi puitelamu. 10-korterilise elamu trepikoja kuppelkatust kaunistab seal ka rajamise aegu olnud tuulelipp. 1930-ndate aastate traditsionalistlikku arhitektuuristiili esindava hoone projekt sisaldab enamuse sellele ajajärgule omast: tsentraalse fassaadikompositsiooniga vormisümmeetria, rühutatult massiivne paekivisokkel, puitkorruseid eraldav trepikoda, dekoreeritud liseenid hoonenurkadel, jõuline raamistus aknaavadel, mansardkorrus. Renoveerimiste käigus on originaalne vertikaalne laudvooder asendatud horisontaalsete voodrilaudadega. Kadunud on algsed nurgaliseenid. Säilinud on värvitud sileplekist mansardkatus, osaliselt vihmaveetorud. Hoone struktuuri ei ole muudetud. Säilinud on trepikoja paekiviastmed, klinkerplaatidega kaetud trepimademed ja trepipiire.Algupäraselt on säilinud hoone välisuks, korterite välisuksed, enamus aknaid koos sulustega ja suur osa klaasitud siseustest. Säilinud on tubades asuvad pruunidest kahhelkividest ahjud. Algsetest viimistlusmaterjalidest on ainsana säilinud laudpõrandad ja krohvitud laed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1932. aastal ehitatud Villa Antoni on projekteerinud insener Anton Parsmann. Hoone on rekonstrueeritud-renoveeritud 2000. aastal.</span>


source: A
code: 8717
name: Elamu Aasa t. 6, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, soklikorruse ja kõrge mansardkatusega puidust kortermaja. Fassaadid on kaetud laudisega, avad paiknevad sümmeetriliselt ja avatäited on puidust. Esi- ja tagafassaadi keskmes on kahe täiskorrusega katusest eenduv maht, mille lõpetab külmnurkviil poolkaarse aknaga viiluväljal. Hoonel on kaks peasissepääsu, mis asuvad esifassaadi keskteljel. Mõlema ees on säilinud algsed kaunistustega välisuksed, mille kohal varikatus ja ovaalaken. Aknad on puitraamidega ning neid ümbritsevad profileeritud piirdelauad. Nii fassaadidel kui interjööris on säilinud art deco laadis puitdetaile, interjööris ka trepivõredega puittrepid, tahveluksed ja kahhelahjud. Katusekorrus on välja ehitatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Paldiski maantee ja Väike-Ameerika tänava vahele jäävad põhjasuunalised tänavad rajati 19. sajandi teisel poolel. Endla tänavast lõuna poole jääv tänavatevõrk sai oma praeguse kuju 1920. ja 1930. aastatel. Korterelamu, mille 1929. aastal projekteeris diplomeeritud insener P. Varsmaa, jääb Endla ja Väike-Ameerika tänavate vahelisse piirkonda.</span>


source: A
code: 8719
name: Elamu Aasa t. 10/ Saturni t. 10, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa kahekorruselise ja viieteljelise puitelamuga. Hoone asub madalal krohvitud sokliosal, milles asuvad ka väikesed keldriaknad. Hoone seinapindu katab horisontaallaudis. Hoonel on lihtsad kuuese raamjaotusega ning puitkariisiga ääristatud aknad. Esifassaadil, välisukse kohal asub rombilise jaotusega koridoriaken. Sissepääsuks on lihtne puituks koos klaasitud osaga, mis aimab koridoriakna kujundust. Hoonel on viilkatus, esifassaadil, peaukse kohal asub segment-katuseaken.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Uue Maailma eeslinna teke oli seotud raudteeharu rajamisega Kristiine heinamaal 1870. aastal. Hoonestus hakkas tekkima 1873. aasta paiku. Käesolev puitelamu ehitatud 1929. aastal.</span>


source: A
code: 8720
name: Elamu Aedvilja t. 6/ Karu t. 18, 1932. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-põhikorruse ja katusekorrusega korterelamu tellisseinad ning kõrge paest sokkel on viimistletud krohvi ja värviga. Hoonel on tagasiastega nurgalahendus, mille nõgus seinapind koos peaukse kõrge portaali, trepikoja lintakna ning esileulatuva katusekorrusega moodustavad terve fassaadi kesktelje. Kahele poole jäävad peegelpildis paiknevad külgfassaadid koos laia karniisiga rõhutatud nurgaakende ning teist ja kolmandat korrust läbivate erkeritega. Trepikojas on paest astmetega trepp, kiviparkett-põrandad, metallist trepivõre, puidust käsipuud ja akende kaitsevõred.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1933. aastal valminud hoone projekti autoriks on arhitekt Karl Burmani (1882-1965). Aastate jooksul on hoones tehtud mitmeid ümberehitusi ja muudatusi.</span>


source: A
code: 8721
name: Peeter Suure Merekindluse laskemoonalaod, 1917.a .
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Peale lokaalsete laskemoonaladude patareide lähedal vajati mahukat keskladu nii rannakaitse, kui laevastiku tarbeks. Sõjaväeinsener Tarnovski projekt nägi ette kaevata tunnellaod kas Lasnamäe paekaldasse Kadrioru ja Varsaallika vahele, Nõmmele Mustamäe järsakusse või Viimsi pealava alla. Valiti esimene võimalus ning esimesed neli proovitunnelit pikkusega 30 m. raiuti klinti praeguse Purde tee tõusu ja Maarjamäe vahel. Mingil põhjusel seal tööd ei jätkunud. Peale prooviladude rajamist Purde tee ja Maarjamäe vahelisse klinti asuti kesklaotunneleid rajama paekaldasse hoopis Kadaka küla ja Tabasalu vahele. Umbes 10-meetrise paekihi alla otsustati kaevata (lõhata) U-kujulised tunnelid kõrgusega 7 m. põrandalaiusega 9 m. ja pikkusega 200 m. Sellist tüüpi tagant ühendatud tunneliplaani väljapääsud olid teineteisest 50 m. kaugusel. Igas tunnelis pidi olema kaks kõrvuti vagonetiteed. Lamedat gooti võlvi meenutavate lagede-seinte 0,9 m. paksust kivivooderdist pidi niisketest kihtidest eraldama plekkisolatsioon. Kivivooderdis pidi kaetama betoonkihiga. Transpordiks rajati eraldi raudteeharu, mis Rahumäe kalmistu lähistel ühines sõjasadama suunas kulgeva kindlusraudteeliiniga. Muutuv olukord mõjutas ka tunneliehituskavasid: projektis ette nähtud 33-39 U-tunneli asemel otsustati ehitada kõige pealt 15 ja siis hoopistükkis ainult 6 tunnelit. Varakevadel 1916. alustati vastavatest kohtadest klindiesise puhastamist: eemaldati puud-põõsad ja varisenud paas. Põhiliste tööde algus lükkus 1917. a. varakevadele. Tunnelid tähistati numbritega loetuna Kadaka tee poolt. 1917. a. 19. juuniks oli kive välja murtud 46 %, vooderdist ehitatud 15 % ja drenaaži rajatud kuni 70 % plaanist. Lisaks oli rajatud raudteesüvend klindi jalal, barakkehitus paekaldal jne. Tunnelit nr. 3 võis juba kasutada ehitajate ajutise lõhkeainelaona. Samal ajal olid tunnelid nr. 5 ja nr. 6 alles algjärgus. Võimukandjad leidsid, et töö tunnelitega nr. 5 ja nr. 6 võib pooleli jääda. Nädal hiljem lakkas töö objektil, seda põhjustas rahapuudus. Algasid vaidlused tunnelite valmimise asjus. Vahepeal oli sõjalaevastik saanud ühe enam-vähem valminud tunnelipaari oma käsutusse ja nõudsid veel kahte lisaks (nr. 1-3). Nr. 1-3 tunneleis oli vooderdis seintel-lagedel enam-vähem olemas, ent põrandad olid viimistlemata. Nr. 4 juures oli toime tuldud toortöödega, vooderdamiseni polnud jõutud. Nr. 5 ja 6 seisid algjärgus, lõhatud mitte kogu sügavuses. Peale teist maailmasõda ehitati kahele tunnelile (nr. 1 ja nr. 2) ette betoonist kaarjate külgkoridoridega tuumavarjendi sissepääsehitised. Maas on raudteerööpad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajalooline situatsioon: 20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne).</span>


source: A
code: 8722
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee jaamahoone Auru t. 1B, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa ühekorruselise paekivist hoonega, mis on ehitatud tüüpprojekti järgi 1917. aastal. Sokliosa on klombitud paekivist, seinad ja otsaviilud paeplokkidest. Hoonet ilmestavad tellistest laotud hoone nurgad, välisuste ja akende ümbrused, dekoratiivsed tellisvööd. Poolkaarsete viiluakendega katusemahule liitub kelpkatusega maht. Katus on kaetud eterniidiga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinnas, Auru tn 1B</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1917. aastal Peeter Suure Merekindluse infrastruktuuri osana, käesoleval ajal kasutatakse emamuna.</span>


source: A
code: 8723
name: Tallinna Tehnikaülikooli peahoone, 1964-1971
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Modernistliku vormikeelega ning vaba asetusega õppehoone. Seinamaterjalidena on kasutatud põhiliselt keraamilist tellist, aga ka silikaattellist, betooni ja paekivi. Ühel pool keskset vestibüüli paiknevad kammjalt erinevate teaduskondade õppehooned ja teisel pool üldkasutatavad aula, söökla, raamatukogu ja rektoraat. Paralleelsete teaduskonnatiibade vahel on teisel pool ühenduskoridori osakondade ülesed suuremad auditooriumid. Peasissekäigu vastas hooviküljel on stiili järgiv haljasala ja skulptuuridega nn akadeemikute allee.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>TTÜ hoonetekompleks on projekteeritud 1959–1963. Projekti autoriteks on Uno Tölpus (1928–1964), Henno Sepmann (1925–1985) ja Olga Kontšajeva koos Anton Soansiga (1885–1966). Vaadeldav ansambel kajastab ilmekalt selle tekkeaega, nn Hruštšov sulaga arhitektidele avanenud võimalusi kaasa minna rahvusvahelise modernistliku arhitektuurikeelega. TTÜ kompleks moodustab planeeringult tervikliku, Ameerika-tüüpi ülikoolilinnaku ehk campuse ja omab otseseid viiteid nt Jyväskylä ülikoolile.</span>


source: A
code: 8724
name: Peeter Suure Merekindluse garnisoni üleajateenijate elamu Erika t. 2, 1915. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suur kolmekorruseline keldriga hoone on kasarmu tüüpi planeeringuga. Pikliku põhiplaaniga hoonel on neli trepikoda. Fassaadidel on trepikojad ja sissepääsud markeeritud II ja III korruse rõdude abil. Rõdud toetuvad ümarsammastele. Hoone fassaadid on rikkaliku dekooriga: klombitud paeplokkidest sokkel, liseenid, karniisid, frontoonid ja ehisväljad. Krohvitud pinnad vahelduvad korrektse dekoratiivse vuugiga tellislaoga.
Fassaadid on rikutud 2006. aastal ebaseaduslikult ja kehva kvaliteediga teostatud remonttöödega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Aleksandr Jaroni 1909. aastal valminud projekti järgi ehitatud madalama astme üleajateenijate elumaja. Nn Punased kasarmud olid Peeter Suure Merekindluse garnisoni üleajateenijate elumajad. Enne II maailmasõda hoones oli sõjaväekasarm.</span>


source: A
code: 8728
name: Elamu Gonsiori t. 17, 1938. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>5-korruseline, kõrge paekivist sokliga korterelamu, mille fassaadid on kaetud terrasiitkrohviga. Fassaadikujunduses domineerivad korrapärases rütmis akenderead. Esinduslikum on vahekarniisiga eraldatud esimene korrus, mille kujunduses on kasutatud topeltraamistuses aknaavasid, konsoolidele toetuvaid karniise ja krohvipinnale markeeritud kassette. Ülemiste korruste seinapinda liigendavad korruseid ühendavad liseenid ja katusekarniisi all asuvad väikesed pööninguaknad. Trepikodadesse pääseb läbi dolomiidist portaalides asuvate kõrgete framuugiga puituste. Trepikojad on ruumikad ja kaunistatud dekoreeritud tahvlitega. Trepirinnatisel on dekoratiivne võre ja peitsitud käsipuu. Põrandamuster on laotud metlahhplaatidest. Korterite välisuksed on sileda pinnaga ja täispuidust. Igas trepikojas asub lift ning ligipääs hoovifassaadile jäävatele rõdudele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korterelamu projekteeris 1937. aastal arhitekt Edgar Johan Kuusik (1888-1974). Hoone valmis 1938. aastal lihtsustatud fassaadilahendusega, mille kavandas arhitekt Harald Arman (1910-1965). Hoones elas kuni elu lõpuni maja arhitekt Edgar Johan Kuusik, kelle auks paigaldati hoonele 1988. aastal mälestusplaat; samuti pianistid Anna Klas (1912-1999) ja Bruno Lukk (1909-1991).</span>


source: A
code: 8729
name: Elamu Graniidi t. 24, 1924. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhiplaanilt on Graniidi 24 elamu sümmeetriline. Neljakorruselisel hoonel on kaks trepikoda, mis avanevad nii tänavale kui ka hoovi. Planeering on linnamajale iseloomulikult lihtne ja läbimõeldud ⏤ kummagi trepikoja igal korrusel asub kaks kahetoalist köögiga korterit, v.a. mansardkorrusel, kus on vaid kaks korterit. Keldris paiknesid ühised pesuruumid ja pesuköök. Hoone iseloomulikemad detailid on barokkstiili kuuluvad konnakarbimotiiviga ehisdetailid peasissepääse rõhutavate kumerate niššide tipus. Uusbarokset ilmet
lisavad veel mansardkorrus 12-ruudulised aknad, kõrge kelpkatus, suured paekivikuulid sissepääsude ees, keldri ja pööningu ümarkaarsed aknad ning välisuste kujundus. Eristuv sokliosa puudub, kuid fassaadil on madal paekiviäär. Samuti on paekiviplaatidest hoonet ümbritsev sillutis ja keldritreppide barjääride pealispinnad. Elamu helebeeži krohvipinna all peitub punakas savitellis, mis on hoone peamiseks ehitusmaterjaliks. Erandiks on paekivist laotud vundament. Hoone kõrge kelpkatus on kaetud katusekividega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Põhja-Tallinnas, Graniidi tn 24.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1924. aastal valminud esindusliku eluhoone on projekteerinud Herbert Johanson ja Eugen Habermann. Elamu kuulub Kalamaja noorimasse, 1920ndatel hoonestatud kihistusse, ning on ehitatud linna sotsiaalmajaks, mis oli ette nähtud kooliõpetajate korteriteks. Paralleele saab tõmmata samal aastal valminud Johansoni ja Habermanni kavandatud Raua 4 õpetajate elamuga (1924). Hoone lääneküljele on projekteeritud ka lastepäevakodu, mis jäi ehitamata.</span>


source: A
code: 8730
name: Äriruumidega elamu Hariduse t. 13, 1938. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Esinduslik funktsionalistlikus stiilis hoone on rajatud Pärnu mnt. tänavajoonele. Tänavapoolsed fassaadid on kaetud terrasiitkrohviga, õuefassaadid silekrohviga. Kunstgraniidiga on kaetud akende raamistused, karniis ja detailid. Tänavafassaadi ilmestab nurgalahendusena pisut eenduv osa, mis on krohvraamistusega ja mida kaunistavad ülal dekoorelement ja all krohvkarniis-konsool. Esimese korruse äriruumide suurte kolmese raamijaotusega vitriinakende kohal on horisontaalne krohvkarniis. Õuefassaadil on murtud nurkadega erker. Hariduse tänava poole jääb madalal klombitud paekivist vundamendil metallvõreaed. Hariduse tänava poolses osas on säilinud algsed välisuksed. Kuna hoone on tugeval reljeefil omab ta kaks keldrikorrust. Ülakorrustel asus üheksa korterit.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Viiekorruseline kivimaja on ehitatud 1937. aastal arhitekt Viktor Tretjakevitši (sünd. 1904) projekti järgi. Krundi omanikud olid Reinhold Treubeck (1877-1948) ja arhitekt Viktor Tretjakevitš ise.</span>


source: A
code: 8731
name: Elamu Idakaare t. 3, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekordne juugendlik elumaja, mille fassaadid on hästi säilinud nii laudise, dekoori kui ka avatäidete osas. Eeltoodust on silmatorkavamaks sambamotiiviga püstpiilarid. Samuti on hästi säilinud ka algne valtsplekiga kaetud katus, millel omakorda asuvad katusepealsed rennid. Olemasolevad aknad on suuremalt jaolt algsed, hoovipool on paar asendatud vanade eeskujul, osadel akendel on säilinud ka õhuaken. Katuse tänavapoolsel viilu harjal on taastatud tuulelipu varras. Hoone paikneb krundi tänavapoolses osas ning sellele on juurdepääs Idakaare tänava poolt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1910. aastal rajatud hoone oli esialgu ühekorruseline. 1928. aastal esitas Johannes Pürn (1895–1942) linnavalitsusele taotluse ehitada majale peale teine korrus ja lisamaht. Maja projekti autoriks on T. Gutmann.</span>


source: A
code: 8732
name: Elamu Idakaare t. 6, 20. saj. algus
type: Elamu
same: A.8732
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline, keldriga, kesktelje suhtes sümmeetrilise fassaadiga ja poolkelpkatusega hoone esindab hilise juugendi romantilist suunda, detailides võib näha mõjutusi heimat-stiilist. Püst- ja rõhtlaudisega kaetud fassaadidel on eri suurusega ja tiheda raamijaotusega asknad. Keskteljel asuv peatrepikoda on fassaadil markeeritud katuseuugiga. Teine trepikoda (köögitrepikoda) eendub ehitise põhimahust hoone õuepoolses osas. Verandataolised väljaehitised hoone otstes on kaetud neobarokselt kummuva katusega. Koos elamuga asub krundil eraldi arhitektuurimälestisena arvel olev väga väärtuslik kaevumaja. Hoone välisuksed on algsed. Elamu peatrepikojas on säilinud erakordselt kaunis aaderdatud trepivõrend ja sarnase viimistlusega korterite välisuksed. Tagatrepikojas on alles aga mitmesugused kojakapid, lihtsa kujundusega trepikäsipuu ning hulk originaaluksi. Korterites on tehtud ulatuslik remont, kuid järel on üksikuid stiilseid detaile, sh. juugendliku kujundusega tumedatest kahlitest kõrged ahjud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Romantilist laadi kahekorruseline, 4 avara kodanliku korteriga maja on ehitatud 20. sajandi algul, arvatavalt 1910. aastatel, kuid välistada ei saa ka 1920. aastate algust [täpsustatud andmetel 1925, projekteerinud T. Gutman].</span>


source: A
code: 8733
name: Kaevuhoone Idakaare t. 6, 20. saj. algus
type: ehitismälestis
same: A.8732
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline püstlaudisega kaheksatahulise põhiplaaniga puidust ja valtsitud plekist katusega kaevuhoone. Ehitise lõunapoolsem külg on tulekahju käigus kannatada saanud. Mälestis paikneb ehitismälestise Idakaare 6 kortermaja hoovis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavalt projekteeritud Voldemar Horsti (1868–1927) poolt 1925. aastal. 2017. aasta seisuga hoone kasutuses ei ole.</span>


source: A
code: 8735
name: Tiigiveski hoone, 14.-19. saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mitmetest hoonetest koosneva kehandi vanem osa asub Juhkentali tänava ääres suunaga Vana-Liivamäe tänava poole. Veskihoone on madal paekivihoone, mille sügavad keldrid. Hoonet on mitmeid kordi taastatud ja ümber ehitatud, domineerib nõukogudeaegne viimistlus. Vanem hoonesubstants on loetav interjööris. Keldris on säilinud silindervõlviga ruum.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Häjapea jõe kaldale rajatud veski asus oma praegusel kohal juba 14. sajandil. Esimesed teated veski kohta pärinevad 13. sajandist, kui veski jahvatas Püha Miikaeli nunnakloostri vilja. 1345. aastal ostis veski Tallinna raad. Suuremate vaheaegadeta tegutses veski kuni 1887. aastani. 14.-19. sajandil väljakujunenud hoonestus on ümberehitatud kujul tänaseni säilinud. Algselt oli veski kasutuses viljaveskina, hiljem seemisnaha- ja katelsepaveskina. Põhjasõja järel rajati lagunenud veskisse 1716. aastal saeveski, millele 1727. aastal lisati eriveskirattaga jahuveski. 1800. aastal jahvatati veskis vilja ja saeveski oli selleks ajaks likvideeritud. 1828. aastal sai veski omanikuks linn, kes veski välja rentis. 1830. aastatel toimusid veskis suuremad ehitustööd, kinnistul valmis ka rentniku F. Hasenjägeri elumaja. 1840. aastatel rentis veskit paberitööstur J. W. Donat. Aastatel 1843-1869 oli veski rentnik D. E. Martens. 1886. aastal müüs linn veski paberivabrikant E. Johansonile, kes omandas ka krundi uue paberivabriku jaoks. 1887. aastal lõpetas veski tegevuse ning veskihoonet hakati kasutama paberivabriku laona. Lisaks valmis kinnistu tagaküljel kivist aidahoone ja puidust kuur ning 1911. aasta Juhkentali tänava ääres puidust aidahoone. 20. sajandi algul veskitiik reostus ning linnavalitsuse korraldusel täideti see aastatel 1910-1913. Endise tiigi alale rajati puukool ning Tiigiveski park. Teises maailmasõjas said veski kinnistul olevad hooned kannatada. Endine veski muudeti 1947. aasta taastamisprojektiga metallitöökojaks. 1949. aastal asusid kinnistu tagumises servas kaks ladu ja tänava ääres 1-korruseline viilkatusega puidust elumaja. Kinnistu Juhkentali tänavaga äärne külg oli Keldrimäe tänava poolses osas hoonestamata. Veskihoone Juhkentali tänavaga risti oleva mahu Liivalaia tänava poolne kolmandik ehitati 1950.-60. aastatel. Viimased suuremad remondid on hoones tehtud 1979. aastal ja osaliselt ka 1990. aastate lõpus ning 2000. aastate alguses.</span>


source: A
code: 8736
name: Kalevi spordihall, 1962. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Spordihallil on poolsilindriline kuju, laekonstruktsiooni kannavad kolme liigendina teraskaared. Peafassaadil on sgrafiitotehnikas seinapannoo (Valli Lember-Bogatkina, Margarete Fuks).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalevi spordihall on ehitatud 1962. aastal. Hoone projekt valmis aastal 1957 arhitektide Uno Tölpus, Peeter Tarvas ja Olga Kontšajeva poolt.
Spordihall oli kavandatud eeskätt tennise ja kergejõustiku tarbeks, hiljem lisati saalialade jaoks laudpõrand. Halli II korruse tribüünid mahutasid algselt 1100 kohta, areeni lisatribüün 4000 kohta.</span>


source: A
code: 8737
name: Juhkentali Sõjaväehospidali park ja tiikide süsteem, 1772-20. saj.
type: ehitismälestis
same: A.8737
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on väga mitmekülgse reljeefiga pargiga, kus on olulisel kohal veeelement. Mitmed hooned on tänaseks korrastatud, kuid jätkuvalt on alal tühjana seisvaid hooneid. Park on hästi hooldatud. Kultuurimälestiseks on tunnistatud peahoone ja arstide elamu, lisaks omavad arhitektuuriajaloolist väärtust pääslavahtkonna hoone, tehniline keskus, arhiiv, anatoomikumi majake ja administratiivhoone.
2001. aastal läbi viidud dendroloogilise inventuuri põhjal on pargi territooriumil säilinud üksikud põlispuud, mis tõenäoliselt pärinevad 18 saj., samuti on tänapäevani säilinud tiikide süsteem jälgitav 19. saj alguse kaartidel. Enamus puistust pärineb tõenäoliselt 19. saj – pärnaallee, võimsad paplid jne. Ülejäänud haljastus, mis paikneb kaootiliselt pärineb ilmselt 1970-80ndatest aastatest. Kokku tuvastati alal 37 taksonit (2 liiki okaspuid, 25 liiki lehtpuid ja 10 liiki lehtpõõsaid). Seega on tegemist üsnagi liigirikka pargiga. Põhilised liigid on erinevad paplid, hobukastanid, pärnad ja lumemarja põõsad. Okaspuudest on esindatud vaid üks elupuu ja üks harilik kuusk. Teid ääristavad lumemarja hekid. Haruldasteks eksemplarideks on peahoone ees kasvav hariliku jalaka ja musta papli püramiid vorm.
Paiken, L.-H. (2001). Detailplaneerimise projekt.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Juhkentali Sõjaväehospidali park on aadressiga Juhkentali 58, suurusega ca 6,8 ha. Tegemist on suures osas kinnise territooriumiga, kus paikneb kaitseväe peastaap. Park on vaadeldav Filtri tee poolt, kuhu on paigaldatud võrkaed. Peterburi tee poolselt küljelt piirab ala kõrge betoontara.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sõjaväehospidali kompleks Juhkentali tn ehitati 18. sajandi lõpus endise Juhkentali suvemõisa territooriumile, kuna Tallinn oli kujunenud tugevaks sõjasadamaks ja garisonid järjest suurenesid, vajades omaette haiglat, mistõttu püstitati admiraliteedile haigla. 1827. a ühendati mere- ja maaväehospidal Tallinna Sõjaväehospidaliks. 1869. a Tallinna Sõjaväehospidal likvideeriti, kuid selle asemele moodustati Tallinna Kohalik Laatsaret. I maailmasõja puhkemise järel nimetati haigla uuesti Tallinna Sõjaväehospidaliks. Eesti Vabariigi ajal paiknes selles kompleksis sõjaväe keskhaigla. Tänapäeval kuulub kompleks Eesti kaitseväe peastaabile. 
Pantelejev, A. (2012). Tallinn, Juhkentali tn 58, Filtri tee 5 ja lähikinnistute detailplaneeringu koostamiseks muinsuskaitse eritingimused.</span>


source: A
code: 8738
name: Juhkentali sõjaväehospidali peahoone, 1925. a.
type: ehitismälestis
same: A.8737
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Endisel haiglahoonel on maapinna reljeefist tulenevalt põhja- ja lääneosas kolm põhikorrust ning lõuna- ja idapoolses osas kaks põhikorrust ning mansardkorrus, lisaks on hoonel kelder. Hoone esifassaadi ilmestab kõrge voluutfrontooniga 8-sambaline portikus ning kumerad külgrisaliidid. Fassaadidekoo on rikkalik, kasutatud on profileeritud karniise, girlandidega sammaste- ja pilastrite kapiteele ning dekoratiivseid medaljone. Hoone tagafassaad on lakoonilisema kujundusega. E-kujulise plaanilahendusega hoonel on kolm tiibhoonet. Siseplaneeringu keskmeks on pidulik läbi kolme korruse ulatuv trepikoda.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endise Sõjaväehospidali hoonestus asub 17. sajadil rajatud Joach´i ehk Joachimsthali suvemõisa territooriumil, kuhu 1715. aastal rajati mereväehospidal, millega 1772. aastal ühendati hilisema priihospidali kohal asunud maaväehospidal. Tekkinud sõjaväehospidali kompleksi hoonestus jagunes kolmeks. Suurema rühma moodustasid haigete barakid. Eraldi paiknesid apteek koos abihoonetega ja suguhaiguste barakk. Majandushoonete rühm asus Härjapea jõe kaldal ja see koosnes köögist, saunast ja pesumajast, mis said lõplikul kujul 1828. aastal. 1842. aastal kohandati üks haigete barakk kirikuks, mis oli sellena kasutuses kuni 1894. aastani. Suuremad ehitustööd hospidali territooriumil toimusid aastatel 1860-1895, kui remonditi hooneid, ehitati uus apteegihoone, laboratoorium, jääkelder ja töötajate eluruumid. Endine apteegihoone ehitati ümber kasarmuks. Praeguse haiglahoone eelkäija oli aastatel 1819-1827 ehitatud ehitis, millest on säilinud vaid vundamendi jäänused. Uus haiglahoone valmis 1925. aastal arhitekt Aleksander Vladovski (1876-1950) projekti järgi. Nõukogude perioodil ehitati kompleksi juurde abihooneid. Pärast Eesti Vabariigi taasiseseisvumist seisis hoone aastaid tühjana. Endise haiglahoone ulatuslik restaureerimine toimus aastatel 2000-2001 kui hoone läks Kaitseväe Peastaabi kasutusse.</span>


source: A
code: 8739
name: Juhkentali sõjaväehospidali arstide elamu, 1772. a.
type: Elamu
same: A.8737
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruselist ja ilma keldrita palkidest hoonet iseloomustavad lihtsad puitdetailid, nagu katuseräästas, akende raamistus, nurgapilastrid jm. Algne lai voodrilaudis on mitmes kohas asendatud kitsamaga. Interjööris domineerivad palkseinad ja laiad põrandalauad ning keskne trepikoda. Uksed on tahvlitega. Läänepoolses trepikojas on säilinud kaks valgmikku.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endise Sõjaväehospidali hoonestus asub 17. sajadil rajatud Joach´i ehk Joachimsthali suvemõisa territooriumil, kuhu 1715. aastal rajati mereväehospidal, millega 1772. aastal ühendati hilisema priihospidali kohal asunud maaväehospidal. Tekkinud sõjaväehospidali kompleksi hoonestus jagunes kolmeks. Suurema rühma moodustasid haigete barakid. Eraldi paiknesid apteek koos abihoonetega ja suguhaiguste barakk. Majandushoonete rühm asus Härjapea jõe kaldal ja see koosnes köögist, saunast ja pesumajast, mis said lõplikul kujul 1828. aastal. 1842. aastal kohandati üks haigete barakk kirikuks, mis oli sellena kasutuses kuni 1894. aastani. Suuremad ehitustööd hospidali territooriumil toimusid aastatel 1860-1895, kui remonditi hooneid, ehitati uus apteegihoone, laboratoorium, jääkelder ja töötajate eluruumid. Endine apteegihoone ehitati ümber kasarmuks. Praeguse haiglahoone eelkäija oli aastatel 1819-1827 ehitatud ehitis, millest on säilinud vaid vundamendi jäänused. Uus haiglahoone valmis 1925. aastal arhitekt Aleksander Vladovski (1876-1950) projekti järgi. Nõukogude perioodil ehitati kompleksi juurde abihooneid. Sõjaväehospidali arstide elamuna kaitse all olev hoone on olemas haiglakompleksi 1856. aasta asendiplaanil, asukohaga peavärava läheduses. Tõenäoliselt on hoone ehitatud 1850. aastatel ja oli kasutuses arsti(de) elamuna.</span>


source: A
code: 8740
name: Järve laiarööpmelise raudtee jaamahoone, 1926. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Eesti traditsioonilist taluelamut meenutava 1-korruselise krohvitud hoone dominandiks on unkaotste ja katusekividega kaetud kõrge murdkelpkatus. Sokkel ja vundament on laotud looduslikust paekivist. Osa raudteepoolse fassaadi seinast on taandatud ja moodustab katusega kaitstud varjualuse või tuulekoja, mille tagasiastmes paiknevas kolmes segmentkaarse sillusega avas on kahel pool väikeseruudulised ümarkaarse ülaosaga uksed, keskel aga samalaadne tiheda ruudustikuga aken. Hoonel pole säilinud algseid aknaid, säilinud on üksikud tahveluksed. 2007. aastal alustatud restaureerimisprotsessis valmistati uued uksed raamtahvel-konstruktsioonis jälgides ajaloolist tahvlijaotust ja kasutades miljöösse sobivaid suluseid. Hoone katuseharjal on madal kandiline väljaehitus, kuhu oli kinnitatud raudteejaama nimetus. Hoone algupärast välisilmet kahjustab hiljem peafassaadi ette ehitatud kõrge raudteeplatvorm, eraldades visuaalselt 1-korruselise hoone alumise osa. Krundil paikneb lisaks jaamahoonele ka tellistest abihoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Järve jaamahoone on projekteerinud Karl Burman (1882-1965). Raudteejaam valmis 1926. aasta suvel ning on projekteeritud arvatavasti 1925. aastal, olles arhitekti poolt arendatud juugendstiili rahvusromantilise suuna hilisemaid näiteid tema loomingus. Algses siseplaneeringus oli jaamahoone väga lihtne ja funktsionaalne: enamus pinda võttis ooteruum. 1995. aastal teostati hoone kapitaalremont, mis rikkus mitmeti hoone algupärast välisilmet - välja vahetati enamus ehitusaegseid detaile (aknaraamid, uksed jne). Kui algselt koosnes hoone jaamaülema korterist, reisijate ruumist ja tehnilisest osast, siis remondi käigus sobitati hoonesse pagaritöökoda ja puhvet-müügipunkt, mis muutis ka hoone siseplaneeringut. 2007. aastal on kooskõlastatud eelprojekt jaamahoone restaureerimiseks vastavalt Järve noortekeskuse vajadustele. 2007. aastal ehitati välja ka hoone katusekorrus.</span>


source: A
code: 8741
name: Tallinna Filterveevärk , 1925-1927
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paest välisseintega ehitise kompleksi dominandiks on keskne 5-korruseline keemiahoone. Selle vertikaalset rütmi, mille loob kolme kaupa rühmitatud püstakendega trepikod, tasakaalustavad rõhtsad vahevööd. Keemiahoonega liituvad küljel karniisi all kulgeva lintaknaga filtritehoone. Teisel küljel astmeliselt laskuvatena kahekorruseline masina- ja ühekorruseline pumbahoone. N-poolel asub 8400m2 suurune puhtaveehoidla ja 4000m2 suurue settimisbassein, mõlemad pealt ja külgedelt mätastatud, moodustades omapärased muldvallid, mis kordavad peahoone üksikosade rütmi ja jätkavad maapinna reljeefi. Peafasaadi ilmestasid algselt pumbamaja ja masinasaali tihedalt ruudustatud poolkaaraknad (algselt – peale soda on hoone see osa taastatud moonutatult) ja eenduv sissepääsuportaal. Ehitustehniliselt on tähelepanuväärsed raudbetoonvundamentidele rajatud nn seenvahelagedega puhtaveehoidla ja settimisbassein.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eesti 1930. aastate arhitektuuri imbuv vorminapp funktsionalism saavutas noore riigi õhukesest kultuurikogemusest ning traditsionalismi mõjust hoolimata kiiresti populaarsuse. ; Eelprojekt Karl Burman, projekt Erich Jacoby. Arhitekt Jacoby sündis 16. juunil 1885. a. Tallinnas. Lõpetas Tallinna reaalkooli, õppis Hannoveri tehnikaülikoolis, Riia polütehnikumis ja lõpetas viimase 1913. a. insener-aritektina. Oli arhitekt-büroo "K. Schmidt ja E. Jacoby" asutaja, mis on projekteerinud suure osa 20. saj. esimese poole silmapaistvamatest ehitistest. ; Tallinna Filterveevärk Järvevana tee 3 on hästi maastikuga seostatud kompaktne funktsionalistlik ansambel ülemiste järve ääres. Veepuhastusjaama ehitas kohalik ehitusettevõte M. Arronet & Boustedt, tehnoloogia koos projekti ja seadmetega pärineb inglise firmalt Paterson Co Ltd, mis olid oma aja parimal tasemel. 1928 ehitati Järvevana tee krundisügavusse arhitekt H. Johansoni projekti järgi kahekorruselie kaheksa korteriga ridamaja töölistele, 1934 tee äärde kahekorruseline elamu vahetusmeistritele ja keemikutele, mis on säilinud. II maalimasõjas purustati pumbahoone mis taastati veidi muudetud kujul vana osaga arhitektuurselt hästi sobivana 1946 inseneride H. Laulu ja A. Taremäe projekti alusel. Praegu moodustab hoone vaid osa 1960 – 70 aastail ehitatud veepuhastusjaamast, mida on hiljem veelgi laiendatud.</span>


source: A
code: 8742
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 4 helgiheitja jõujaama varjend, 1916. a .
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestise lühikirjeldus: Patarei nr. 4 asukoht Kakumäe neeme tipus viitab selgesti ülesandele riivistada koos Naissaare patareiga nr. 5 nende vaheline väin. Patarei valmis kas 1913. a. lõpul või 1914. a. kevadel ja oli esialgu relvastatud nelja 120- mm. kahuriga, mis loovutatud ajutiselt laevastiku varudest. Vastavalt 1914. a. plaanile asendati need 130- millimeetristega. Kuid valmimine ei tähendanud ometigi kõikide tööde lõpetamist: veel 1915. a. oli tegemata betoonlagi komandopunktile. Lõplikult jõuti ühele poole järgmise aasta suvel. Kahurialused varjendi ja rinnatisega asusid üksteisest 35 m. kaugusel samal sirgel. Idapoolsest veel 65 m. edasi oli komandopunkt. Kirdepoolsesse kaldjärsakusse rajati helgiheitjavarjend koos positsiooniga, sellest piki kaldajoont 120 m. kagu poole jõujaamavarjend. Raudteeühendust Kakumäega ei olnud, küll aga ehitati patareini Rannamõisa teelt sirge munakivitee (praeguse Kakumäe tee eelkäija). Helgiheitja jõujaama varjend asub helgiheitja positsioonist u. 120 m. kirdes rannaklindis. See on liivakiviseljandikku rajatud mastaapne betoonrajatis, millest paljastub üks avaustega (kaks akent ja uks) betoonsein. Rajatises on kaks avarat ja kõrget siseruumi – sissekäigu koridor ja mootoriruum. Ruumid on sillutatud metalltaladega. Sisustusest ei ole praktiliselt midagi säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne).</span>


source: A
code: 8743
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 4 helgiheitja varjend ja positsioon, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei nr. 4 asukoht Kakumäe neeme tipus viitab selgesti ülesandele riivistada koos Naissaare patareiga nr. 5 nende vaheline väin. Patarei valmis kas 1913. a. lõpul või 1914. a. kevadel ja oli esialgu relvastatud nelja 120- mm. kahuriga, mis loovutatud ajutiselt laevastiku varudest. Vastavalt 1914. a. plaanile asendati need 130- millimeetristega. Kuid valmimine ei tähendanud ometigi kõikide tööde lõpetamist: veel 1915. a. oli tegemata betoonlagi komandopunktile. Lõplikult jõuti ühele poole järgmise aasta suvel. Kahurialused varjendi ja rinnatisega asusid üksteisest 35 m. kaugusel samal sirgel. Idapoolsest veel 65 m. edasi oli komandopunkt. Kirdepoolsesse kaldjärsakusse rajati helgiheitjavarjend koos positsiooniga, sellest piki kaldajoont 120 m. kagu poole jõujaama varjend. Raudteeühendust Kakumäega ei olnud, küll aga ehitati patareini Rannamõisa teelt sirge munakivitee. Helgiheitja oli hiiglaslik, tavaliselt rööbastel liikuv väga tugeva valgusjõuga prožektor, millega pimedal ajal valgustati vaenlase laevade leidmiseks merd ja hiljem ka lennukite otsimiseks taevakaart. Komandopunktist u. 60 m. põhjapool asuv helgiheitja varjend on liivaseljandikku rajatud massiivne betoonehitis, mille kõrgus 4 m. ja betoonkatte paksus 2,5 m. Kaldajärsaku sisemusse suunduv kahelt poolt betoonmüüridega piiratud süvendtee läheb kõrge portaalava kaudu sujuvalt üle siseruumiks. Ehitises on kolm ruumi: tinglik eesruum, prožektoriruum (4,4x5,35 m.) ja pööranguruum (4,4x2,75 m.). Prožektoriruumi lagi on sillutatud kaarjate metalltaladega, pööranguruum sirgete metalltaladega. Hoonest Kopli lahe poole kulgeb 4,9 m. ulatuses laugjalt langev kaitsemüür. Algselt jätkus tugimüür 40 m. mere suunas u. 1 m. kõrguse rinnatisena. Helgiheitja tööpositsioon asus selle rinnatise lõpus vastaval betoonalusel. Helgiheitja liikus varjendi ja positsiooni vahel ilmselt rööbastel, mis kaasajal ei ole säilinud. Prožektoripositsioon on samas funktsioonis kasutuses olnud ka hilisemal ajal – sellest annavad tunnistust Nõukogude Liidu piirivalve poolt püstitatud silikaattellistest prožektorikuuri seinad varasema rajatise ees.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajalooline situatsioon: 20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne).</span>


source: A
code: 8744
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 4, 1913-1914
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Imperaator Peeter Suure merekindluse Põhipositsiooni rannakaitsepatarei nr. 4 rajatised asuvad Kakumäe poolsaare, neeme tipus ca. 150x 220 m. maa-alal. Rajatised paiknevad ca. 12 m. kõrgusel liivakivikõrgendikul ja selle sees. Algselt olid kahurialused varjendi ja rinnatisega üksteisest 35 m. kaugusel ühel sirgel. Idapoolsest veel 65 m. edasi oli komandopunkt. Kirdepoolsesse kaldajärsakusse rajati helgiheitjavarjend koos positsiooniga, sellest piki kaldajoont 120 m. kagu poole jõujaamavarjend. Raudteeühendust Kakumäega ei olnud, küll aga ehitati patareini Rannamõisa teelt sirge munakivitee. Nimetatud varjendid koos kahurialustega lõhati osaliselt 1918. a. veebruaris  - tänapäeval on nende erinevad osad plahvatuse tulemusena mitmekümne meetri raadiuses ümbruskonnas laiali, ning varjendite süvendid on tugevasti võsastunud ja muutunud kohalikeks prügimägedeks. Osaliselt on säilinud betoonist tüvikoonuselised suurtükialused. Kõige paremini on säilinud IV positsioon meeskonnavarjend ja kahurialus, mida pole kunagi õhitud. See kujutab endast osaliselt maa-alust, osaliselt maapealset betoonrajatist, avadega (uksed ja aknad) tagasein on otse Kakumäe tee ääres ja avalikkusele väga hästi vaadeldav. Ehitises on mitu väiksemat omavahel ühendatud siseruumi, mis olid sillatud metalltaladega. Varjendi lael näha ventilatsiooniavad ja muud tehnoloogilise iseloomuga augud. Kahurialuse kinnituspoldid on konserveeritud ja säilitatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajalooline situatsioon: 20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne).</span>


source: A
code: 8745
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 4 komandopunkt, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei nr. 4 asukoht Kakumäe neeme tipus viitab selgesti ülesandele riivistada koos Naissaare patareiga nr. 5 nende vaheline väin. Patarei valmis kas 1913. a. lõpul või 1914. a. kevadel ja oli esialgu relvastatud nelja 120- mm. kahuriga, mis loovutatud ajutiselt laevastiku varudest. Vastavalt 1914. a. plaanile asendati need 130- millimeetristega. Kuid valmimine ei tähendanud ometigi kõikide tööde lõpetamist: veel 1915. a. oli tegemata betoonlagi komandopunktile. Lõplikult jõuti ühele poole järgmise aasta suvel. Kahurialused varjendi ja rinnatisega asusid üksteisest 35 m. kaugusel samal sirgel. Idapoolsest veel 65 m. edasi oli komandopunkt. Kirdepoolsesse kaldjärsakusse rajati helgiheitjavarjend koos positsiooniga, sellest piki kaldajoont 120 m. kagu poole jõujaamavarjend. Raudteeühendust Kakumäega ei olnud, küll aga ehitati patareini Rannamõisa teelt sirge munakivitee. Komandopunkt on looduslikku liivaseljandikku rajatud betoonvarjend, millel on avatud vaid sissepääsupoolne (maapoolne) esisein (kõrgus u. 6 m. ja laius tugimüüridega 22,3 m.). Betoonseinad on valatud suhteliselt suureteralisest, graniitkivitükkidest täitematerjaliga betoonist, viimistlus nii sees kui väljas tasanduskrohv. Siseseinte alaosas 10 cm. sügavune ja u. 30 cm. kõrgune orvand (drenaažikanal). Varjend koosneb kahest ruumist (6,4x2,7 ja 4x2,8 m.), nendevahelisest koridorist ning sissepääsu eesruumist. Viimase nurgas asub ventilatsiooniava ja suuremasse ruumi ulatuv vaatekanal. Esifassaadipoolse seina paksus on u. 155 cm. Mõlemat ruumi valgustab aknaava mõõtmetega 100x75 cm., säilinud on luukide poldid. Lagi toetub metallist I-taladele, mille peal asetseb 2,35-4 m. paksune betoonikiht. Varjendi katusel paikneb betoonist valatud vaateplatvorm, selles on kolm nišši vaatlus- ja sihtimisseadmete jaoks. Varjendi laele, vaatlusplatvormi keskosa kohale püstitati 1954 a. Kakumäe päevamärk – 4 tahuline metallsõrestik konstruktsioon, kõrgusega 16 m. Märgi aluse tegemiseks valati vaatlusplatvormi keskosa ühe kõrguseks rinnatisega. Märk püsis 1994. aastani kuni metallivargad selle demonteerisid. 1998 a. taastati VTMIS- projekti raames Veeteede Ameti poolt Kakumäe päevamärk.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajalooline situatsioon: 20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne).</span>


source: A
code: 8748
name: Elamu Koidu t. 73, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa, kuid väljapeetud proportsioonide ja detailikäsitluselt stiilse väikehoonega, piirkonna ühe atraktiivseima majaga. Sarnaseid ühekorruselisi kõrge katusekorrusega väikeelamuid oli naabruses veelgi, kuid sugugi kõik ei ole tänaseni säilinud. Detailides on hoone mitmel pool projektist erineval kujul teostatud, mis oli toonases arhitektuurikultuuris üsna tavaline. Tollal peeti normaalseks, iseäranis eramaja puhul, et ehituse käigus projekti pisut muudeti. Arhitektid andsid selleks üldjuhul ehitusjärelvalve käigus jooksvalt oma nõusoleku (enda projekteeritud objektile teostas sageli järelvalvet arhitekt ise). Hoone peafassaadi telgsümmeetriline põhiosa on Koidu tänava ääres, selle ette jääb pisike aed. Elamu Koidu 71 poolsele külgseinale liitub madalama katusega ja peafassaadist tagasi astuv trepikoda. Hoone viilkatuse kattematerjaliks on projektil toodud kivi asemel tumepunaseks värvitud plekk. Majal on 2 korstent. Projekti joonistel on kogu fassaadi kujutatud krohvituna, meenutades (eelpool kirjeldatud asjaolusid arvesse võttes ilmselt kavatsuslikult) kivimaja. Puitkonstruktsioon oli kiviehitusega võrreldes toona oluliselt odavam, mistõttu ehitati eeslinnades ikka rohkem puithooneid. Samas soovis linnavalitsus näha kivimajade projekte, sest puithooneid peeti vananenult agulipäraseks ja Tallinnale sooviti anda suurlinlikumat ilmet. Krohvitud on tegelikkuses vaid kõrge soklikorrus. Fassaadid on kaetud rõhtlaudisega. Soklitsooni ning akende all jooksva simsi vahelist kitsast seinariba, samuti külgseinte viilusid, katab püstlaudis. Sissepääs paikneb esimese korruse tasandil peafassaadi keskel. Ukse rõhtsa akna raamistus moodustub diagonaalsetest liistudest, erinedes veidi projektil kujutatust. Ukseni viib u. 2 meetri võrra eenduv kivist piirdega trepp, piirde otstes on dekoratiivsed püramiidid. Ukse mõlemale küljele jääb pisike aken. Hoonele lisavad ilmekust eri suuruse ja kujuga aknad. Avade proportsioon ja raamijaotus erineb mõnes osas projektil kujutatust, kuid tulemus on terviklik ja tasakaalus. Projekti joonisel on esimese korruse suuremate akende ees luugid, mida tegelikult ei paigaldatud. Akende-uste kohal oleva piirdeliistu keskosas on dekoratiivne paisutus. Piirdeliistud on lamedad, simsid profileeritud. Katuse keskel astub tänavapoolsel küljel välja lai, vertikaalselt kolmeks jaotatud aknaga ärkel, mille kelbaga katus on hoone viiluga ühekõrgune. Selle mõlemal küljel paikneb väike vintskap (samasugune vintskap on ka ebasümmeetrilisel tagafassaadil). Aiapoolse seina keskosas eendub projektil fassaadiosa, mida jätkab avar katustatud terrass. Terrassi kaarjalt kulgeva kivist rinnatise keskelt läheb aeda trepp, terrassi kohal on katusekorrusel rõdu – mõlemad jäid sellisel kujul teostamata. Praegu täidab kogu eenduvat osa elutuba pikendav rohkete klaaspindadega veranda, kust pääseb nimetatud trepi kaudu otse aeda. Treppi ääristab astmeline kivist piire. Rõdu asemel on katusekorrusel vertikaalselt kolmeks jaotatud aknaga ärkel. Maja alumisele korrusele kavandati algselt viis tuba, suure sahvriga köök ja kaks tualetti. Korruse väikseim, köögi läheduses paiknev tuba ja üks tualett olid ilmselt kavandatud teenija jaoks. Vähegi suuremate korteritega majades või jõukamate perede elamutes nähti ajastu elustandardi ja kodanliku kodu ideaali kohaselt ikka ette võimalus teenija või lapsehoidja majutamiseks, sõltumata sellest, kas perekond tegelikult koduabilise palkas. Ruumijaotus ning ukseavade paiknemine on mõneti muutunud. Siseruumides on üsna hästi alal hoitud mulje omaaegsest esinduslikkusest. Elutoas on alles vana parkett. Säilinud on mitu esialgset rohke dekooriga eri toonides kahhelahju, neist vähemalt üks vanadest pottidest ümber laotud.  Teisele korrusele viiv keerdtrepp asub elamu aia ja Koidu 71 poolses nurgas, sinna tuli minna läbi köögi. Trepikojast avaneb välisuks aeda, nii oli teine korrus vajadusel alumisest korrusest sõltumatult kasutatav ja sinna kavandati omaette korter. Katusealusel korrusel on projektil kolm tuba, köök, tualett ja kaks pööninguruumi. Sealgi on alles esialgne kahhelahi. Ühtlasi pidi trepikoja sissepääs toimima uksena pesuruumi ja sauna suunas, sest koos elumajaga projekteeriti ühekordne puust ja kivist kõrvalhoone, kusjuures hoonete vahele jääv 2,5 meetrine vahemaa oli ette nähtud katustatuna. Hoone on tellimisest alates olnud järjepidevalt sama suguvõsa kasutuses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Uue Maailma (varem Uus-Maailma) asum hakkas 1873–83 kujunema Pärnu mnt., Väike-Ameerika ja Luha t. vahelisel alal. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi, mille rahvapärased nimetused siiani käibel. Tollal hõivatud uutel territooriumidel hakkas linn rakendama suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. Uus-Maailma asum jäi 1902. aasta uue määruse järgi ehituspiirkonda, kus eelistati kivi-, kuid lubati ka puithoonete püstitamist. 20. sajandi algul oli kesklinna edelaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis elumaju kogu Tallinna lõikes kõige arvukamalt just IV linnajaos. Valdavalt ehitati 1–2-kordseid puumaju. Uus-Maailma linnaosas pikendati Koidu (tollal Alimanni) ja Luha tänavat, rajati uusi. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused.  Puust elumaja Koidu t. 73 projektile 1925. aastast on alla kirjutanud arhitekt Ernst Kühnert (1885–1961) ja insener Otto Grohmann (1887–?).</span>


source: A
code: 8749
name: Elamu Koidu t. 78, 1924. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ajastule omaselt on elamu kavandatud traditsionalistlikus laadis, iseäranis viitavad sellele sissepääsu ümbritseva seinapinna lahendus ja väikesteks ruudukesteks jaotatud aknad. Detailides on hoone mitmel pool projektist erineval kujul teostatud, mis oli toonases arhitektuurikultuuris, eriti eramaja puhul, üsna tavaline – arhitektid andsid selleks üldjuhul ehitusjärelevalve käigus jooksvalt oma nõusoleku, kusjuures enda projekteeritud objektile teostaski sageli järelevalvet arhitekt ise. Eramu paikneb kitsa, kuid sügava krundi keskosas nii, et maja ja tänava vahele jääb kesklinnas ülimalt harva esinev avar eesaed. Tänavalt sissepääsuni viib paeplaatidest tee (värava siseküljel alles esialgne kanalisatsioonikaevu luuk). Mõlemal pool maja olevas ruumikas aias on muru, lilled ja kõrghaljastus. Elamu peafassaadi telgsümmeetriline põhiosa paikneb paralleelselt Koidu tänava joonega. Hoone parempoolsele külgfassaadile liitub madalama katuse ja omaette korstnaga põhikehandi suhtes nihkes olev hooneosa (maja põhikehandil on 2 korstent). Kõrge, suurte vintskappidega viilkatuse kattematerjaliks on projektil ette nähtud papi asemel punakas-pruuniks värvitud plekk. Fassaadid on kaetud laudvoodriga: see on katteliistuga püstlaudis (nn. asuniku laudis), mis oli 1920. aastate traditsionalistlikus arhitektuuris väga levinud. Madalama hooneosa seinu vooderdab rõhtne profileeritud laudis. Kõrget soklit katab hall krobelise tekstuuriga kellukrohv. Sissepääs paikneb I korruse tasandil peafassaadi keskel, ukse ees on madal eenduv kivist trepiaste. Ukse kohal oleva diagonaalliistudega kujundatud framuugi mõlemale küljele jääb 2 pisikest püstise ristküliku kujulist akent, mis jaotuvad kaheks ruudukeseks. Sümmeetrilise fassaadi loob mõlemal pool sissepääsu paiknev aken, vertikaalselt pooleks jagatud. Katuse keskosast tungib välja ärkel kahe ruudukujulise aknaga peeneruudulises raamistuses, ka vintskapi Saturni t. poolsel küljel pisike püstise ristküliku kujuline 2 ruuduks jagatud aken. Vintskap on ka tagafassaadil, seal aga kitsam. Projekti joonisel on esimese korruse suuremate akende ees näidatud luugid, mis tegelikkuses võisid aga paigaldamata jääda. Otsaviilude keskosas suured aknad; viilu nurkades pisike, 1 ruudu suurune aken, kusjuures viimaste piirdeliistud lamedad, erinevalt ülejäänud akende profileeritud raamistusest. Kõigi akende all on profileeritud simsid. Otsaseinte akende kohal tugevalt eenduvad plekist veelauad, esifassaadil on need vaevu märgatavad. Tihedaruudulised rõhtsa ristküliku kujulised aknad on ka soklitsoonis.	Elamu põhikehandi fassaadist tagasi astuva hooneosa tänavapoolsel küljel on tuulekoda, framuugiga välisukse ees kivist trepiaste (see oli kavandatud tagauksena kööki); tuulekojast omakorda tagasiastuvas seinas ruudukujuline aken. Saturni t. poolsesse hooneossa oli algselt plaanitud kaks puukuuri ja pesuköök, igal oma uks. Nimetatud hooneosa külgfassaadil ongi projektil kolm ust, praegu neist olemas 2 (keskmise asemel aken), kuid kumbki pole aktiivses kasutuses. Nende kohal, katusealuses ruumis, oli pööning, millele ligipääs oli otsafassaadilt redeliga. Maja alumisel korrusel on projektil neli tuba, suure sahvriga köök ja tualett. Kolm õuepoolset tuba paiknevad üksteise suhtes projektil anfilaadselt (st. kõrvuti paiknevad läbikäidavad toad on samal teljel). Et aga maja jaguneb hetkel kolmeks korteriks nii, et alumisel korrusel on kaks korterit ja ülemisel üks, on poolitatud ka anfilaad. Säilinud on maja keskel (peaukse vastasküljel) hoovipoolsesse, kuid eesaiaga samavõrd ruumikasse aeda avanev suurte klaaspindadega tiibuks koos stiilse algse ukselingiga – nüüd paikneb uhke topeltuks aga toa nurgas, seina ääres, kus kaks korterit kohtuvad. Ukse ees on väike, aiast astme võrra kõrgem kiviterrass, seda eraldab teisest majapoolest visuaalselt kõrge plank, mis astub ukse kõrval hoone välisseinast risti u. 1 m võrra välja. II korrusele viiv puidust keerdtrepp asub peaukse juures esikus ning on säilitanud algse ilme. Ülakorrusele kavandati 2 tuba ja köök ning tualett, nii et ülemine korrus oli vajadusel alumisest sõltumatult kasutatav – tollal levinud võte. Kahes sealses toas on projektil näha sisseehitatud kapid. Korter on säilitanud rea algseid detaile. Ka katusealusel korrusel on kõigis tubades peegellaed (st. seina ja lae vaheline nurk on ümar, "peegeldades" teravast nurgast paremini soojust ja valgust). Traditsionalismi ideaalidega haakub hästi keskmine õuepoolne ärkliga tuba, mille muudavad hubaseks vintskapi kaldus seinad. II korruselt pääseb luugi kaudu selle kohal paiknevale pööningule. I korruselt läheb keerdtrepi alt väike trepp alla erakordselt ruumikasse, kogu elamu põhikehandi suurusesse keldrisse.  I korruse Saturni t. poolses majaosas paiknev korter hõlmab ka algse visiooni järgi puukuuri ja pesuköögina toimivaid ruume. Madalama hooneosa tänavapoolne uks, nüüdne korteriuks, viis projektil vaid sahvrisse ja kööki, kusjuures köök on endisel kohal. Hoolimata mõningatest muudatustest on tegemist hästi säilinud 1920. aastate elumajaga. II maailmasõjas kannatada saanud piirkonnana on oluliselt muutunud ehitise ümbrus (läheduses kõrgub nt. stalinistlik kortermaja), mis aga antud hoonet veelgi ainukordsemana esile toob ning majale seda enam väärtust lisab.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Uue Maailma asum hakkas 1873–83 kujunema Pärnu mnt., Väike-Ameerika ja Luha t. vahelisel alal. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis uusi linnaosi 19. sajandi lõpul ridamisi, mille rahvapärased nimetused siiani käibel. Tollal hõivatud uutel territooriumidel hakkas linn rakendama suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. Uus-Maailma asum jäi 1902. aasta uue määruse järgi ehituspiirkonda, kus eelistati kivi-, kuid lubati ka puithoonete püstitamist. 20. sajandi algul oli kesklinna edelaosa veel suuresti hoonestamata. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV (ehk Pärnu) linnajakku, kus sajandi algusaastail asustus kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad peamiseks ehitustandriks. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis elumaju kogu Tallinna lõikes kõige arvukamalt just IV linnajaos. Valdavalt ehitati 1–2-kordseid puumaju. Uus-Maailma linnaosas pikendati Koidu (tollal Alimanni) ja Luha tänavat, rajati uusi. Kümnendi lõpul muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused.   
Ühekordse katusekorrusega puust eramu Koidu t. 78 kavandas 1924. aastal ajastu tunnustatumaid arhitekte, Erich Roman Ludvig Jacoby (1885–1941). Tegemist on lihtsa, kuid väljapeetud proportsioonide ja detailikäsitluselt stiilse väikehoonega, piirkonna ühe atraktiivsema majaga. Sarnaseid ühekorruselisi kõrge katusekorrusega (viimast võis kasutada väljaüüritava korterina) väikeelamuid oli naabruses veelgi, kuid sugugi kõik ei ole tänaseni säilinud. Tegemist on sellele ajastule laiemalt iseloomuliku hoonetüübiga. Lisaks suurematele keskse kivitrepikojaga kortermajadele, mis on tuntuks saanud nn. Tallinna maja nime all, ehitati 1920.-30. aastail Tallinna ääreklinnades ka puidust väikemaju, kus lisaks omaniku elauasele oli 1-2 välja üüritavat väiksemat korterit. Selle hoonetüübi välja kujunemisele aitas kaasa 1920. aastate riiklik eluasemepoliitika, mis võimaldas soodsatel tingimustel ehituslaenu saada. Palju niisugusi maju ehitati Veerenni asumis (Kodu ja Vaikse tänava kant), Tondil (Seebi ja Oksa tänav) aga ka siin Uues Maailmas.</span>


source: A
code: 8750
name: Peeter Suure Merekindluse garnisoni üleajateenijate elamu Kopli t. 78, 1915. a.
type: Elamu
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>arhitekt Aleksandr Jaroni 1909. aastal valminud projekti järgi ehitatud madalama astme üleajateenijate elumaja. Nn Punased kasarmud olid 1915.a Peeter Suure Merekindluse garnisoni üleajateenijate elumajad. Suur kolmekorruseline keldriga kasarmu tüüpi planeeringuga hoone. Pikliku põhiplaaniga hoonel on neli trepikoda. Fassaadidel on trepikojad ja sissepääsud markeeritud II ja III korruse rõdude abil. Rõdude konstruktsioonid toetuvad ümarsammastele.  Foone fassaadid on rikkaliku dekooriga: dekoratiivne paesokkel, liseenid, karniisid, frontoonid ka ehisväljad. Krohvitud pinnad vahelduvad korrektse dekoratiivse vuugiga tellislaoga. Enne II maailmasõda hoones oli sõjaväekasarm.</span>


source: A
code: 8751
name: Peeter Suure Merekindluse garnisoni üleajateenijate elamu Kopli t. 78a, 1915. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Erika tänav 2b hoone on elamuansambli kõige hoovipoolsem hoone. Hoone piklik põhiplaan on kirde-edela suunaline, hoone esi- ja tagafassaad on liigendatud külgedel olevate risaliitidega. Hoone koosneb kolmest põhikorrusest, keldrikorruses ja katusekorrusest. 
Hoone madal sokkel on laotud puhta vuugiga klombitud paekiviplokkidest, keldriaknad on madalad, ristkülikukujulised. Esimese korruse välisseina kujunduseks on horisontaalse vuugiga rustikamotiiv. Esifassaadis on rustika katkestatud akendevahelise tellismüüriga, avade küljed kujundatud kvaaderdusega. Esimese korruse fassaadi läbib kogu hoone perimeetris kaks karniisi. Esimese korruse akende alla jääv seinapind on dekoreeritud süvistatud kassettidega. II-III korruse välisseinad on liigendatud punasest tellisest müüritise ja heloranži krohvipindadega. Välisavade all ja kohal olevad seinapinnad on krohvitud ja dekoreeritud. 
Avatäited on kaasaegsed. Trepikoja püstak astub hoone välisperimeetrist tahapoole. Esimese korruse peasissepääs on kahelt poolt piiratud soklikõrguste paekivist müüridega. Müüritise otstele toetuvad sambad, mis toestavad II korruse rõdu konstruktsiooni. Peauksel on radiaalse raamijaotusega ümarkaarframuug. II ja III korrusel on trepikoja püstak markeeritud rõdupinnaga, kuhu trepikoja maht ümara risaliidina eendub. Analoogne fassaadilahendus esineb hoone kõikide trepikoja püstakute puhul. 
Hoovifassaadi rõdude risaliit on samal teljel peafassaadi trepikoja püstakutega. Esimese korruse tasandil asub madala piirdega eraldatud terrassid. II ja
III korruse fassaadi läbib trapetsikujulise põhiplaaniga risaliit. Risaliit on lõigatud katuse karniisiga ja jätkub katusekorruse tasandil vintskapiga. Vintskapi keskteljel on murtud kolmnurkfrontoon ja ehisraamistusega ovaalaken. Hoone katus on lahendatud valtsplekiga kaetud viilkatusena, külgrisaliitide ja hoovipoolsete rõdu risaliitide katused on
lahendatud murdkelpkatustega. Pikihoone viilkatusel on korrapärase rütmiga vintskapid. Hoone olukord on rahuldav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Põhja-Tallinna linnaosas, aadressiga Erika tänav 2b.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone kuulub Peeter Suure Merekindluse rajamisega seoses kavandatud üleajateenijate elamukompleksi. Linnak oli planeeritud kümnest tüüpprojekti järgi ehitatavas hoonest, projektides esineb ka marginaalseid erinevusi plaanilahenduses ja fassaadidetailides. 1909. aastal valminud projekti autoriks oli Peterburis sündinud arhitekt Aleksandr Jaron, kellele see jäi viimaseks teadaolevaks projektiks Tallinnas. Ehitustegevus toimus aastatel 1914-1915, plaanitud kümnest hoonest jõuti valmis ehitada vaid kolm.</span>


source: A
code: 8752
name: Kopli Rahvamaja, 1936. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhimahus 3-korruseline, traditsionalistlikus võtmes, kelpkatusega, krohvitud fassaadide ja liigendatud mahtudega kivist rahvamaja. Hoone paikneb Vene-Balti laevatehase asumis esifassaadiga Kopli tänava poole. U-kujulisel hoonel on erineva kõrgusega osad. Põhimahu moodustab 3-korruseline hooneosa, mille esimesel korrusel oli väiksem saal ja kolmandal korrusel võimla koos suurem polüfunktsionaalse saaliga. Fassaadil markeerivad saalide asukohti eriilmelised aknaavad. Peasissekäik asub esifassaadist eenduvas 1-korruselises kolmnurkviiluga eeskojas. Esifassaadi parempoolne külg on mõnevõrra erineva kujundusega. Samas võtmes on lahendatud ka parempoolse tiibhoone 3-korruseline osa. Esifassaadi vasakpoolse osa taga on keskse trepikojaga torniosa ja sellest edasi 2-korruseline sokli- ja esinduskorrusega maht. Samasugune hoonemaht lõpetab ka parempoolse tiibhoone. Rahvamaja fassaadil paiknes kunstnik Rudolf Saaring-Sõrmuse (1904-1992) kavandatud naisfiguur ning rahvuslike motiividega ornamendid. Teise korruse saali kasutati teatri- ja peosaalina, mis koos rõduga mahutas 374 istekohta. Saalis olid tekstiilikunstnik Friedemanni valmistatud ukse-, akna- ja lavaeesriided ning skulptor Ferdi Sannamehe (1893-1963) valmistatud riigivanem Konstantin Pätsi ja majandusminister Karl Selteri mustast graniidist büstid. Teatrisaali kõrval asus einelauaruum. Kolmandal korrusel tegutsesid erinevad organisatsioonid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kopli vana rahvamaja hävis 1934. aastal tulekahjus. Uue rahvamaja ehitamise otsus võeti vastu aasta hiljem ning hoone sai nurgakivi 1936. aastal. Hoone projekti tegi arhitekt Elmar Lohk (1901-1963). 1937. aastal oli maja pidulik avamine. Rahvamaja hakkas kasutama suurem osa kohalikest ühingutest ja asutustest. Nõukogude võimu algaastatel anti rahvamaja sõjaväe kasutusse ning sai kohalikus kõnepruugis nimeks “Madruste klubi”. Pooleldi lagunenud hoone anti 1990. aastate esimesel poolel erakõrgkoolile “I stuudium”.</span>


source: A
code: 8753
name: Kopli algkool, 1940, 1949. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone algset mahulahendust ja välisviimistlust arvestab ka nõukogude ajal kagupoolsesse ossa rajatud ning põhihoonega risti paiknev juurdeehitis. Hoone mahulahendus ja välisilme viitavad selgelt Herbert Johansoni 1920ndatel aastatel rohkesti viljeldud saksa-pärasele traditsionalistlikule arhitektuurile, ent mõjub sarnase käsitlusega varasemate hoonete kõrval siiski juba palju rangema ja isegi kohmakana. 1930ndate alguses käekirja muutuse läbi teinud Johanson lähtub Kopli koolimaja kavandades ilmselt mitte niivõrd kehtivast maitsest kuivõrd naabruses paiknevast lasteiahoonest sobitamaks neid ühte ansamblisse. Ta kasutab siin kümmekond aastat tagasi tema loomingut iseloomustanud kuid selleks ajaks juba minetatud võtteid – krohvitud sein, laia valge krohvraamistusega aknaavad, kõrge katus jne. Idee poolest analoogiline on näiteks tema kümmekond aastat varasem ja arhitektuuriliselt palju õnnestunum Heimat-stiili sugemetega Pelgulinna algkool (valminud 1929. a.). Seal kasutab autor võrdlemisi rikkalikku fasaadidekoori, mida Kopli hoone puhul on välditud, mistõttu mõjub viimane hoolimata oma raskepärasest kelpkatusest tunduvalt modernistlikumana. Funktsionalistliku elemendina toob ta siin sisse ümaraknad, neist kaks pisemat asuvad sümmeetriliselt kesksel otsaviilul. Vähesetest kavandatud dekoorielementidest realiseeriti vaid keskse hooneploki otsaviilu alla jääv paest karniis, laia krohvraamistusega uksepalendid, krohvimata paekivisokkel, pisikesed vintskapid jne. Algses projektis olid ettenähtud veel stukist reljeefid esifassaadi uste kohal, S-kujuline ornament otsaviilu-alusel karniisil, paekivist konsoolid saali akende all, madal metallist sepisvõre räästa kohal, prantsuse rõdu imiteerivad trellid trepikoja ja otsaviilu akendel jne, kuid need jäidki paberile. Koolijuhataja korteri piklik rõdu kagupoolsel küljel ehitati välja aga tunduvalt lühemana. Johansoni projektis ettenähtud ruumid säilitasid aga siiski oma algse jaotuse ja kavandatud otstarbe. Kolmekorruseline kivihoone koosneb kolmest plokist (lisaks kagupoolsema ploki jätkuna hiljem rajatud juurdeehitis). Hoone peateljega risti olev ning otsaviiluga tänava poole avanev keskne plokk on teistest pisut eenduv, sellest mõlemale poole jäävad piklikud nii tasapinnaliselt kui ka korruste lõikes üksteise suhtes pisut nihkes olevad mahud. Keskse ploki ees parempoolses servas on tugevalt eenuva lameda katusega väike eeskoda, kus asub peasissekäik. Sealt pääseb vestibüüli, kuhu avaneb ka hoone peatrepikoda. Samasse plokki mahuvad veel tualett- ning riietusruumid, samuti üks õppeklass. Vasakpoolne hooneplokk on kellerdatud, seal asuvad riietehoid ja keskküttesõlm, selle kohal esimesel korrusel (sinna pääseb otse vestibüülist) on kantselei ja raamatukogu ruumid. Lasteaia poolsesse otsa oli kavandatud ka majahoidja korter, lisaks sellele planeeris insener Raag samasse ka kütja eluruumid (täna mõlemad kasutusel kabinettidena). Ploki ülejäänud kaks korrust võtab enda alla aula, mida vajadusel kasutatakse ka spordisaalina. Lasteaia poolses otsas paikneb ka varutrepikoda. Hoone parempoolne plokk on suurem, soklikorrusel (siin täiskeldrikorrus puudub) asuvad söökla- ja abiruumid, söökla kõrvale oli algselt rajatud käsitööklass. Soklikorruse kohal paiknevad kolm korrust täideti klassiruumidega, mis paiknevad tänava pool, jalutuskoridorid asuvad hoovi pool. Soklikorruse peale, esimesele korruse kagupoolsesse otsa planeeris Johanson koolijuhataja korteri. Sinna pääses hoone otsas olevast eraldi sissepääsust, sellest kagu poole jääv ala oli mõeldud koolijuhataja privaatseks territooriumiks. Kolmetoalise korteri lisaväärtuseks oli kaguküljele avanev rõdu, mis teostati planeeritust palju väiksemana. Samuti kärbiti ehituse käigus korterilt üks tuba, kuna algselt teenijale mõeldud kamber osutus tarbetuks. Tänaseks on ruumid ümber ehitatud. Samale tiivale ehitati hiljem Uus-Maleva tänavaga paralleelne juurdeehitis täiendavate klassiruumide jaoks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930ndateks aastatel tekkis vajadus rajada Kopli poolsaarele uuem ja kaasaegsem koolimaja. Endises Vene-Balti asunduses paiknenud ning seni piirkonda peamiselt teenindanud Tallinna 26. algkooli ruumid jäid kitsaks ning ei vastanud enam kaasaja nõuetele. Uue koolimaja asukohaks valiti endise Bekkeri asunduse vastas üle Kopli tee olev tühermaa, kuhu juba 1928. aastal oli Herbert Johansoni projekti järgi kerkinud lasteaed (Kopli 104). Loogilise jätkuna asus Johanson koos Harald Armaniga samasse kõrvale uut 480le õpilasele mõeldud koolimaja projekteerima. Hoone asukohaks valiti lasteaiast kagu pool olev avar krunt, nii et hoone jääks selle keskmesse tänavaga paralleellselt ning lasteaia esiküljega ühele joonele. Koolihoone ehitust alustati 1940ndal aastal, kuid sõjasündmuste tõttu jäi see pooleli ning lõpetati alles 1950ndal aastal. 1949-56 kasutas hoonet Tallinna 33. mittetäielik keskkool, alates 1956. aastast on hoones Tallinna 24. keskkool, tänane Tallinna Kunstigümnaasium. 1940ndate alguses jõuti valmis ehitada kivikarp ning katus. Kuna pärast sõda jätkati hoone ehitust algse projekti järgi, jäi hoone algne arhitektuuriline idee peaasjalikult samaks. Täiendava projekti koostanud insener K. Raag muutis vaid hoone ruumijaotust ning osaliselt akende paigutust. Samuti projekteeris ta tagaküljele juurdeehitatud mahuna lisatrepikoja. Väikeste mugandustega, kuid siiski Johansoni projekti järgi vormistati ka hoone välisviimistlus.</span>


source: A
code: 8754
name: Kopli lastepäevakodu, 1928. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Krohvitud seintega paekivist hoone keskosa kavandati 2-korruseline, mõlemad tiibhooned 1-korruselistena. Lisaks on hoonel soklikorrus ning keskosal ka katusekorrus. Katusekattena on kasutatud põletatud savikivi, madalatel osadel ja tagafassaadil paikneval tornil valtsplekki. Aknaavad on ruudukujulised, avatäited on 1948. aastal välja vahetatud. Lisaks lasteaiaruumidele olid hoones ka korterid juhatajale ja majahoidjale. Hoone interjöör on hästi säilinud. Säilinud on peegelvõlvidega laed, seinapaneelid, osaliselt puitparkett ning kiviparkett vestibüülis ja keldris. 2005. aasta korrastustööde käigus asendati suurem osa vanu uksi koopiatega. Siseruumide seintel on kipsist inglipead. Väärtuslikest detailidest on hoones alles veel trepid ja treppide sepisvõred, peatrepi balustraad, seinakapid, radiaatorid ning pesurull keldres. Peasissepääsu ees on säilinud peauks koos valgmiku ning käepidemega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Spetsiaalselt lasteaiaks ehitatud hoone valmis 1928. aastal arhitekt Herbert Johansoni (1884-1964) projekti alusel. Uus kaasaegne hoone ehitati Tallinna linnavalitsuse eestvõttel ja see paiknes endise Bekkeri laevatehase asunduses. Hoones tegutsenud Tallinna esimese lasteaia asutasid Saksa okupatsioonivõimud 1918. aastal. Kuni 1923. aastani tegutses lastead mitmetel erinevatel aadressidel kesklinnas ja kolis siis laevatehase territooriumile. Lasteaia hoone kui esimene omataoline kujunes teedrajavaks. Lasteaed tegutseb toones tänaseni.</span>


source: A
code: 8755
name: Kose suvemõisa elumaja, 1790. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kahekorruselise ja kelpkatusega hilisbarokse mõisahoonega. Hoone avad on puitlaudadega kinni löödud. Katus 2000. aastatel vahetatud, kergplokkidest on laotud lisamaht katuse idaküljel. Hoone peafassaadi keskteljel paikneb kõrge kivitrepp ja külgedel frontoonide ja ümarkaarsete avadega seinamüüri dekoratiivsed pikendused. Puidust abihoone krundi kirdenurgal oli 2017. aasta alguse seisuga praktiliselt hävinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mõisa peahoone ehitati 1792. aastal. Ehitusel kasutati kohalikke talupoegi, palgati ka tisler (Kasch) ja ehitusmeister (C. L. Geist). Kohalikke talupoegi kasutati ka muude mõisatööde juures. Kose (saksa keeles Koch) suvemõisa kuulub ajalooliselt Kochide perekonnale, 20. sajandil ka Scheelidele. Mõis võõrandati 1940. aastal. Nõukogude ajal oli see krunt Balti laevastiku kasutuses. Kõrge astangu sees on sel ajal rajatud käikude ja varjendite võrgustik. Käigud on jätkuvalt avatud ja ohtlikud. Nõukogude perioodil 1990. aastate dokumentides kajastub mõisa peahoone ja kõrvalhoonete funktsioonina lasteaed. 2017. aasta alguse seisuga seisavad peahoone ja selle abihooned kasutuseta.</span>


source: A
code: 8756
name: Kose suvemõisa tall-tõllakuur, 1790. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline kelpkatusega krohvitud paekivist hoone, mille lõunaseinas on kaks aknaava ja üks ümarkaarse sillusega ukseava. Esifassaadis on ukseava ja aknaava. Kõik avad on puitlaudadega kinni löödud. Idaseinas on mitmed avad silikaattellistega kinni müüritud. 2017. aasta alguse seisuga on hoone katus on uuendatud ja seisukord stabiilne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mõisa peahoone oli ehitatud 1792. aastal. Kõrvalhooned (ka suvemõisa ait) olid ehitatud 18.-19. sajandite jooksul. Ehitusel kasutati kohalikke talupoegi, palgati ka tisler (Kasch) ja ehitusmeister (C. L. Geist). Kohalikke talupoegi kasutati ka muude mõisatööde juures. Mõis võõrandati 1940. aastal. Nõukogude perioodil oli mõisa peahoones Laevastiku juhtimiskeskus. 2017. aasta seisuga hoonel kasutusotstarve puudub.</span>


source: A
code: 8757
name: Kose suvemõisa ait, 1790. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline kelpkatusega krohvitud paekivist hoone, mille põhjaseinas on kaks aknaava ja üks ümarkaarse sillusega ukseava. Esifassaadis on ukseava ja aknaava. Kõik avad on puitlaudadega kinni löödud. 2017. aasta alguse seisuga on hoone katus on uuendatud ja seisukord stabiilne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mõisa peahoone oli ehitatud 1792. aastal. Kõrvalhooned (ka suvemõisa ait) olid ehitatud 18.–19. sajandite jooksul. Ehitusel kasutati kohalikke talupoegi, palgati ka tisler (Kasch) ja ehitusmeister (C. L. Geist). Kohalikke talupoegi kasutati ka muude mõisatööde juures. Mõis võõrandati 1940. aastal. Nõukogude perioodil oli mõisa peahoones Laevastiku juhtimiskeskus. 2017. aasta seisuga hoonel kasutusotstarve puudub.</span>


source: A
code: 8758
name: Kose suvemõisa paviljon, 20. saj. algus
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on hävinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mõisa paviljon paiknes peahoonest mõnikümmend meetrit lõuna pool. Omamata täpsemat teavet paigutus paviljoni ehitusaeg 19. sajandisse, ilmselt sajandi I veerandisse. 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi algul ehitatud paviljonid on tihti valmistatud kivist. Kose paviljoni omapäraks oli selle valmistamine tahutud puidust. Kaheksanurkse plaaniga puhasnurkadega rõhtpalkhoone oli valmistatud kuusepalkidest, katuse konstruktsioon oli valmistatud tahutud kuuseprussidest. Kogu hoone valmistatud kirvega ilma sae kasutuseta, mis vihjab 18. sajandi ehitustraditsiooni mõjudele. Samuti saab järeldada, et hoone oli valmistatud toorest kuusest ja tõenäoliselt kevadisel perioodil.</span>


source: A
code: 8759
name: Eramu Kose tee 10, 1948.a .
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ühekorruselise katusekorrusega, veidi eenduva sokliosaga eramuga. Hoone on valgetest silikaattellistest ning punase kivikattega viilkatusega. Hoone on seotud ümbritseva aiaga müüritiste ning ajastule iseloomulike väikerajatistega. Hoone esifassaadil asuv sissepääs on veidi taanduv, esifassaadi ilmestab väikeseruuduline traditsionalistlik aken. Hoonet iseloomustavad veel ajastule tüüpilised elemendid nagu ümaraken, veidi tõusev räästajoon, massiivne puidust uks ning välisukse kõrval asuv latern.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt P. Tarvas kodumaja. Ehitatud 1946-54.</span>


source: A
code: 8761
name: Elamu Kose tee 27, 20. saj. algus
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on rikkaliku arhitektuuriga 19. sajandi historitsistlikus stiilis villaga. Kahekorruseline puithoone asub madalal kivisoklil ja seinapindu katab horisontaal- ja vertikaallaudis ning rikkalik puitdekoor.  Hoone on 2000ndatel restaureeritud ja võrreldes originaalse hoonega on tehtud mitmeid muudatusi fassaadide kujunduses, juurde on ehitatud rõdu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Linnade lähipiirkonnas hakati rajama nn suveperioodidel puhkamiseks mõeldud suursuguseid villasid. Suvemõisate rajamine hoogustus 18. sajandil ja eriti 19. sajandi algul. Hiljem, sajandivahetuse paiku asus neid Tallinna lähiümbruses juba mitukümmend. Kose suvemõisast hakati alates 1875. aastast eraldama suvilakrunte, kuhu mitmed baltisakslased rajasid oma villad, nende hulgas ka Villa Tannenrode, mis valmis 1884. aastal. Sajandivahetuse paiku omandas suvemõisa Nikolai Koch. Aastal 2004 sai Villa Tannenrode sisearhitektuuri preemia. Hoone sisearhitektid Leila Pärtelpoeg ja Karl Erik Tarbe lõid interjöörides 19. sajandi inglise stiilis sisekujunduse. Käesoleval ajal on hoone Vene suursaadiku kasutuses.</span>


source: A
code: 8762
name: Elamu Kose tee 57, 1939. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhiplaan on funktsionalistlik, iseloomulike kumerseinte ja ärklitega. Fassaadid taotlevad esinduslikkust, mida rõhutavad rõdu detailid, lillevaasid treppidel, stiilsed välisuksed. Teravatipulise tornikiivri lõpetab lipuvarras. (Toivo Tint, Eesti Arhitektuur - Tallinn, Valgus, Tallinn 1993, lk 92)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Insener K. Meyeri 1939. aastal projekteeritud kahekorruseline tornidega elamu "Ilumäe" Kose suvemõisa krundil.</span>


source: A
code: 8763
name: Annenhofi suvemõisa peahoone, 20. saj. algus
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Erakordselt kauni ja elegentse šveitsi stiilis (ka holzbaustil) peahoone on kahekorruseline kõrge viilkatusega puitelamu. Hoone sarnaneb Laulasmaa kandis asuva Kõltsu suvemõisaga – arvatavasti on tegu ühe ja sama arhitekti loominguga või on teatud detailide osas kasutatud vähemasti sama eeskujuprojekti või -kataloogi. Annenhofi peahoonele annavad erilise suvise kerguse rohke õhuline puitpitsdekoor, verandad ja rõdud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Juba 17. sajandil oli Tallinna ümbruses rida linnakodanike suvilaid koos aedade ja majandushoonetega, mida hakati kutsuma suvemõisateks (höfchen). Suvemõisate rajamine hoogustus 18. sajandil ja eriti 19. sajandi algul, 19/20. sajandi vahetusel asus ümber Tallinna juba mitukümmend suvemõisa. Nende seas oli uhkemaid, suurte parkide ja kivist peahoonetega komplekse, mis tõesti mõisa mõõdu välja andsid, ning ka märksa tagasihoidlikumaid. Pirita-Kose suvemõisatest on vanimad 18. sajandil asutatud Carlshof (Kose tee 55) ja Kosch (Kose suvemõis, ka Scheeli mõis (Kose tee 9)). Annenhofi suvemõis on selles piirkonnas üks hilisemaid, olles rajatud 19. sajandi lõpul. Ehitusajaks on peetud 20. sajandi algust, kuid stiilikriitiliselt võiks selle siiski pigem paigutada 19. sajandi lõpukümnenditesse. Seda toetavad ka uued andmed, mis saanud teatavaks tänu hoone praeguse omaniku kontaktidele mõisa kunagiste asukate Dehiode perekonna järeltulijatega. Nimelt on nüüd teada, et Annenhofi suvemõisa selle praegusel kujul asutas Erhard Dehio (1855-1940) 1896. aastal, nimetades selle oma noorelt surnud teise abikaasa Anna Ploschkuse auks Annenhofiks. Projekt telliti Mecklenburgi arhitektilt hr. Brennerilt. 1928. a. jaotati varasem suur maavaldus neljaks, nõukogude ajal kuulus suvemõisa peahoone mitmele ettevõttele, kes kasutasid seda puhkekoduna, siin on olnud ka lastekodu, vahepeal on hoone olnud jaotatud ka korteriteks. Ajaloolised abihooned, mis veel 1940. aastate lõpul alles olid, lammutati (alles jäi vaid jääkelder) või ehitati täielikult ümber. 1990. aastate II poolel rajati endise mõisapargi tagaossa uued elamud. Hiljem on parki kunagise talli kohale püstitatud veel ka peahoone stiili matkiv neohistoritsistlik eluhoone.</span>


source: A
code: 8764
name: Tallinna Põhja tuletorn ehk nn Valge majakas, 1806, 1839. a
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline ja ristküliku kujulise põhiplaaniga majakas, mis põhjast külgneb Kadrioru pargiga, kagust Valge tänavaga, läänest KUMU Kunstimuuseumi krundi ja A. Weizenbergi tänava lõiguga. Idaküljel on eeskoda ja lääneküljel on madal trepp tsingitud plekist ja saelõikeliste kaunistustega varikatusega. Hoonel on punane plekist kelpkatus ja 8-tahuline püramiidjas torn tuulelipuga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitati 1806. aastal. 8-tahuline püramiidjas torn tuulelipuga lisati 1839. aasal. 1896. aastal värviti põhjakülg katusega ühtlaseks punaseks. 20. sajandi alguses ehitati põhjaküljele 2-korruseline puidust eesehitis, mis lammutati ja asendati trepi ja rõdukonstruktsiooniga 1959. aastal. Samal ajal taastati ka II maailmasõjas kahju saanud torn algsete mõõtmetega, millele plekk pandi 1980. aastal. 19. sajandi arhitektuuridetailidena on säilinud tuulelipp, profileeritud katusekarniisid ja puitdekooriga peasissepääs. Tuletorni juurde kuulusid veel ülevaataja, teenijate elumaja, ait ja paekivist kelder, millest osad on ka säilinud. Juurde ehitati saun, garaaž ja valvuriputka, mis on lammutatud. 2016. aasta seisuga kasutatakse hoonet aeg-ajalt muuseumina. Krundile on rajatud ka kaasaegne laevaliiklusteeninduse keskuse administratiivhoone.</span>


source: A
code: 8765
name: Haiglahoone Laste t. 1, 1925. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, neobarokses võtmes, mansardkorruse ja krohvitud fassaadiga kivist haiglahoone. Hoone paikneb keset parki esifassaadiga Sanatooriumi tänava sihil. Avad paiknevad sümmeetriliselt. Sümmeetrilise esifassaadi keskmes on ümarkaarse frontooniga keskrisaliit, mille keskel peasissepääs. Frontoonil on ovaalne aknaava ja selle all vanikumotiiv. Risaliidil on neli läbi 2- korruse ulatuvat komposiitorderis sammast, millest lähtuv kolossaalpilastrite motiiv kordub terve esifassaadi ulatuses. Esifassaadi servadesse jäävad lihtsama kujunduse külgrisaliidid. Nende vahele jäävad fassaadist eenduvad 2-korruselised rõdud. Tagafassaadi servades paiknevad väljaulatuvate trepikodadega tiibhooned. Nende vaheline fassaad on mahuliselt liigendatud, selle keskmes mansardkorruseni ulatuv kõrgete aknaavadega keskse trepikoja maht. Haiglahoonet on korduvalt ümber ehitatud. Interjööris on säilinud ükskuid detaile. Peahoone taga paikneb väiksem hoovimaja. Haiglahoonet ümbritsev park moodustab ühtsena mõjuva terviku vastas asuva endise sanatooriumi haljastusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1919. aastal asutas Tallinna Naisselts riigi toetusel emade ja rinnalaste kodu, mis oli üks esimesi pealesõja aegseid vabatahtlikute poolt loodud meditsiiniasutusi Eestis. 1925. aastal valmis arhitekt Artur Perna (1881-1940) projekti järgi Tallinna Rinnalaste ja Emade Kodule uus hoone Nõmmel Lastekodu tänaval. Uus hoone pakkus võimalust ravida ja hooldada suuremat hulka raskustesse sattunud emasid ja orbe. Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu oli kahe sõjavahelisel ajal üks peamine pelgupaik emadele ja nende lastele. Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu asutuse hoolekogu esinaine oli ühiskonnategelane Anna Tõrvand-Tellmann, kes oli Eesti Asutava Kogu liige ning asutas esimese Eesti ajal kolm esimest eestikeelset keskkooli. Omaaegset Nõmme suurimat maja on eri aegadel kasutatud nii lastekodu kui haiglana - lastehaiglana ning sõja ajal ka Saksa sõdureid tohterdanud haiglana. Artur Perna hoone sai sõjas kõvasti kannatada ning on seisnud mitu korda pikemalt tühjana, viimati 2001. - 2010. aastani.</span>


source: A
code: 8766
name: Elamu Laulupeo t. 6, 1912. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Laulupeo 6 näol on tegemist kahekorruselise kõrge soklikorrusega puidust kortermajaga, mida on viimistletud eri tüüpi laudistega. L- kujulise põhiplaaniga hoone on kivist tulemüüriga ühendatud naaberhoonega Laulupeo 8. Suurte korteritega eluhoone on unikaalse plaanilahendusega ja mitmekülgselt liigendatud fassaadirütmiga. Hoone katusekuju, dekoorielemendid ja avatäidete lahendused viitavad juugendile. Päikese motiiv viilul ja tänavaseina akna kohal, viitab hoone projekti autorile. Tähelepanu väärib ka kortermaja maakivist rustikaalne sokliosa. Mitmed avatäited on asendatud uute ja sobimatutega. Raamijaotust on suures osas siiski järgitud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitati 1911 –1912 aastal. 1911. aastal koosataud ehitusprojektile allkirjastas insener Anton Uesson (1882 –1965). Kortermaja projekti tegelikuks autoriks on tõenäoliselt aga Karl Burman (1882–1965).</span>


source: A
code: 8767
name: Elamu Laulupeo t. 8, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Laulupeo 8 näol on tegemist 2-korruselise kõrge soklikorrusega puidust kortermajaga. Tallinna puitmajadele tüüpiliselt katab selle välisseinu horisontaallaudis, mida liigendavad horisontaalselt püstise laudisega vahevööd. Hoone põhimaht on ristkülikukujulise põhiplaaniga ning sellele liitub hoovikülje trepikoja maht. Hoonet liidab naabermaja Laulupeo 6 hoonega paekivist tulemüür. Hoone on akenderütm on lihtne ja rafineeritud. Tänavaseina sissepääsu kaunistab sepiskonsoolidega varikatus. Maja hoovis paikneb stiili üldjoontes järgiv puidust hoovimaja. Mõlema hoone väheste ehisdetailidena saab välja tuua saelõikelisi sarikaotsi. Mõlemate hoonete elupindu on mõningate ümberehituste läbi katusekorruste arvelt suurendatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Laulupeo 8 hoone ehitati 1911–1912 aastal, Moissei Klibanski projekti järgi. Projekt kajastab praegusest märkimisväärselt rikkalikumat puitdekoori.</span>


source: A
code: 8768
name: Elamu Laulupeo t. 10, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kuueteljelise, kahekorruselise ning katusekorrusega puitelamuga. Hoonel on kõrgel paekivisokkel, mis on tänavapoolsel küljel krohvitud ja värvitud, hoone teistel külgedel krohvimata. Hoonel on esinduslik juugend-stiili sugemetega tänavafassaad, kaks ülejäänud fassaadi on lahendatud minimaalse dekooriga.  Esifassaad on kaetud valdavalt horisontaallaudisega, esimese korruse ja sokliosas vahevööl vertikaallaudisega. Katusekorrusel on laudis kerge kalde all, moodustades kalasabamustri. Katusekorruse akende kohal dekoratiivne, päikese motiiviga puitfrontoon. Esifassaadi sissepääsu osa raamivad liseenid, esimese ja teise korruse vahelist ala eristab profileeritud horisontaalne puitkarniis. Hoonel on põhikorrustel klassikalised juugendlikud aknad - akna alaosas kahese jaotusega ning ülaosas väikese ruudujaotusega. Sokliosas madalad ristkülikukujulised aknad ning katusekorrusel piklikud väikeseruudulised ning ka trapetsikujulised aknad. Aknaid ääristab nii ülal puitpitsiline sandrik ning alaosas saelõikeline karniis. Esifassaadi uks on juugendliku kujundusega puituks ühes 12-ruudulise klaasijaotusega valgmikuga, samuti on uksel kaks täisnurkse trapetsi kujulist akent. Ukse kohal asub läbi mitme korruse ulatuv väikeseruudulise kujundusega trepikojaaken. Hoonel on valtsplekk kattega kombineeritud viilkatus. Eifassaadile on suunatud katusekorruse kaks kõrgey viiluosa ning mansardkatusega osa hoone keskosas.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kadriorus, Laulupeo tänav 10.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Käsitletava piirkonna hoonestamine algas enne I maailmasõda. Hoone Laulupeo tn 10 valmis aastatel 1911 – 1912. aastatel. Hoone projekti on koostanud 1911.aastal insener Karl Jürgenson.</span>


