# places

source: A
code: 27477
name: Laasu talu pukktuulik
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Segakivist jalaga tüüpiline Saaremaa pukktuulik on erakordselt väikeste mõõtudega. 

Tuulik on sisuliselt ühekorruseline ehitis, mille sisemus on jaotatud küll kaheks korruseks, kuid töötamise ajal algab teise korruse põrand möldri rinna kõrguselt. Tuulik on lihtjahu jahvatav pukktuulik, mis keeratakse jahvatamisel tuulde ja seismajätmisel tuulest ära. Tuulikul pärss puudub. Seisvas asendis on tiivad kinnitunud kere esiseinas oleva haagiga tiivaroo külge. Tuuliku välisuks on vaid vöö kõrgune, teise korruse kotiluugini ulatub kotte tõstma vabalt platvormi pealt. 

Tuuliku jala kiviladu on kvaliteetsest kohalikust plaatjast paest, sekka on laotud jõduraid raudkivisid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Laasu talu pukktuulik asub umbes kilomeeter rannamaanteelt mere poole, keset metsa oleva üksiku talukompleksi serval. Hetkel on see võsas, seetõttu halvasti vaadeldav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pukktuulik on ehitatud 1874. a, remonditud ca1980. a.</span>


source: A
code: 27478
name: Jaagu talu pukktuulik
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tuulik on nii seest kui väljast säilinud praktiliselt täies komplektsuses. Mingil hetkel on tuuliku katus kaetud plekiga, mis ongi selle tuuliku päästnud. Tuulikul on märkimisväärselt kvaliteetse laoga paekivist jalg ja karkassi osadel rohkelt tuuliku montaažiks vajalikke märkeid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Jaagu talu tuulik asub Tagavere – Randküla maanteelt umbes üks kilomeeter idapool Ööriku küla taga. Tuulik seisab lageda põllu serval talukompleksi lähedal. Tuulik on nähtav ka maanteelt ja on selgelt domineeriv aktsent maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1913. a ehitatud pukktuulik on suhteliselt unikaalne, kuna karkassil olevate märgete järgi võib oletada, et tuulik on valmistatud kusagil kaugemal tellimustööna. Ülemisel tagumisel talal on aadress: Orisaar Õõriku.</span>


source: A
code: 27508
name: Narva-Jõesuu sanatooriumi peakorpus, 1961
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sanatooriumihoone on 3- korruseline ja ebasümmeetrilise põhiplaaniga. Seinapinnad on kaetud valge krohviga ja fassaade ilmestavad sgrafiito tehnikas seinamaalingud. Hooneteosad on kontrastse kujundusega. Sanatooriumi numbritoad asuvad kahes teineteisega ristuvas hooneplokis.  Lühema, eenduva hooneploki lõpetab peafassaadil plastilise elemendina rõduga ümarveranda. Tubade pikiploki kogu pikkuses on SW-sse orienteeritud fassaadi korrusel rõdud. Teises plokis on I korrusel vestibüülihalliga sissepääs ja köögiplokiga söögisaal. Ülakorruse puhkeruume-.trepihalle toovad peafassaadil esile suuremad aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone projekteeriti aastatel 1954-56 arhitektide Nikolai Kusmini ja Manivald Noore projekti järgi ning valmis 1961. aastal. Hoone arhitektuurikeele on Kusmin üle võtnud suuresti Pärnu rannahotelli arhitektuurikonkursi tööst 1930ndatest aastatest. Hoone sisekujunduse kavandas sisekujundaja Maimu Plees ning hoone sgrafiito tehnikas fassaadikujunduse ja klaaskompositsiooni lõi Valli Lember-Bogatkina.</span>


source: A
code: 27510
name: A. Weizenbergi 22, Kadrioru lossi külalistemaja
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ümberehituse eelne ühekorruseline paekivist kelpkatusega vahimaja oli ehitatud hilisbarokses stiilis. Hoone peafassaadil oli massiivsetele neljatahulistele piilaritele toetuv viieosaline kaaristu. Kaaristu all asus sissekäik. Piilarite kohal kaunistas seina girlande meenutav dekoor. Fassaadide ülaäärel paiknes rikkalikult profileeritud karniis. Kaaristu esiküljel oli madal treitud pilastritest rinnatis. Kogu hoone kesktelge markeeris väike kolmnurkse frontooni ja külgvoluutidega uuk. Hoones asusid eeskoda, köök, arestikamber, ohvitseride tuba ja ruum sõduritele. Külalistemajaks ümberehitatud külalistemaja valmis hilisklassitsistlikus stiilis. Ümberehitusega ehitati majale mansardkorrus ja peafassadi esine lahtine kaaristu suleti külgedelt. Fassadi keskosa toetuseks lisati massiivsed kaheksa kandilised sambad. Keskosa ette rajati kitsas nelja astmeline paekivist trepp. Fassaadikujunduse tähtsamaks elemendiks said pilastrid ja rustika. Tagafassaadi tehti sissepääs hoone külge ehitatud kitsa kahekorruselise puust käimla kaudu. Kolmas sissekäik rajati linnapoolse fassaadi keskele. Mansardkorruse linnapoolsele küljele ehitati sepisrinnatisega rõdu. Korrigeeriti akende suurust, paiknevust, kogust ja kujundust. Ümberehitamisel lõhuti köögi ja arestikambri vaheline sein, tekkis kitsas vestibüül-trepikoda. Hoones oli kaks valgetest kahlitest hollandi ahju. Eeskojast viis mansardkorrusele puittrepp puust balustraadiga. Kavandatud ehitustöid ei teostatud täies mahus. Hiljem on soojustatud mansardkorruse seinu ja paigaldatud külgfassaadi rõdu kohale varikatus. Samuti on lisatud hoone tagafassaadile puust juurdeehitis – köök.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kadrioru lossi- ja pargiansambel rajati 18. sajandi alguses Vene tsaar Peeter I käsul. Arhitekt oli itaallane Niccolo Michetti (1675-1743). Algselt ehitati külalistemaja asukohale väike puidust vahimaja. 1736. aastaks vajas hoone korrastamist. 1776. aastal  andis Katariina II korralduse ehitada uus paekivist vahimaja. Uus maja valmis 1777.aastal arhitekt Johann Schultz (1773–1795) projekti järgi. 1828.aastal alustati Keiser Nikolai I (1796–1855) käsul lossihoonete korrastamist. Projekteerimistöödega tegelesid Peterburgi arhitekt Meier ja tema abiline Śaśin. 28. märtsil 1830. aastal kinnitas keiser Nikolai I ümberehitusprojekti, mille kohaselt tuli vahimaja ümber projekteerida külalistemajaks. Projekti koostas tõenäoliselt arhitekt Meier. 19. sajandi keskel hoonet soojustati. 1884. aastal lisati juurdeehitisena köök. 1980. aastal kohandati hoone ENSV Riikliku Kunstimuuseumi koosolekute ja teaduslike töötajate tööruumideks.</span>


source: A
code: 27511
name: A. Weizenbergi 30, Kadrioru lossi jääkelder
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Jääkeldriks mõeldud hoone oli eelkõige toiduainete hoidmiseks, mida kasutati siinsamas kõrval, Weizenbergi 28 asunud lossi köögis. Sissekäik keldrisse paikneb hoone läänepoolses otsaseinas. Keldris sees on umbes 5m kõrgused, raskepäraste silindervõlvidega kaetud ruumid. Kahe maailmasõja vahelisel perioodil ehitati hoone ümber, algne katus eemaldati, hoonele ehitati kogu ulatuses teine korrus ja see kohandati kunstnik J. Greenbergi ateljeeks. Nõukogude ajal kasutati hoonet elamu ja laona, seejärel seisis kaua tühjana. Hiljuti renoveeritud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pooleldi mäenõlva sisse rajatud massiivsete kiviseintega hoone on ehitatud 1782. aastal Kadrioru lossi jääkeldriks.</span>


source: A
code: 27052
name: Oletatava randrüütlite kordonihoone varemed (18.-19.saj)
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone ei ole olnud sümmeetriline, kuna mantelkorsten asus veidi nihutatult paremal pool. Idaküljel asus uks, millest siseneti mitteköetavasse eeskotta. Eeskoja vastas asus mantelkorsten. Hoonel olid algselt puitvahelaed ja poolkelpkatus. Hoone esifassaadi ees oli veel paralleelne abihoone, millest on säilinud vundament. Kordonihoone ise on varemeis.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Harju maakonnas, Andineeme külas, mere äärsel eramaal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitis pärineb 18. sajandi II poolest ja 19. sajandi algusest. Randrüütlid olid tsaariaegsed ratsapiirivalvurid Eesti randades. Randrüütlite ülesanne oli meritsi toimuva salakaubanduse takistamine. Sellised piirivalvuri ja tolliametniku ühitatud ülesannetes ametimehed tegutsesid Baltimaades 1780. aastatest. Tänaseks on kordonihoone varemed saanud osaks uusehitusest, eramajast.</span>


source: A
code: 27053
name: Elamu Allika tn. 6
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt oli hoones neli suurt korterit: kaks korrusel. Hoonel on kesktelje suhtes sümmeetrilised traditsioonilise puitdekooriga (aknaraamistused, karniisid) fassaadid. Ka siseplaneering oli algselt kesktelje suhtes sümmeetriline.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt E. Bernhardi projekti järgi 1903. aastal ehitatud kahekorruseline kahe trepikojaga puitelumaja.1939. a ehitati krundipiire arhitekt K. Tarvase projekti järgi (ei ole säilinud). 1948. aastal toimus hoone kapitaalne remont mille käigus vahetati välja paljud konstruktsiooniosad ja detailid. 2001. aastal ehitati välja katusekorruse korterid.</span>


source: A
code: 27054
name: Elamu J. Poska tn. 15, II maja
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Madalal paekivisoklil, sõrestikseintega ühekorruseline, viilkatusega, puitpitsdekooriga elamu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endise suvemõisa alal asuva hoone nurgakivi pandi ilmselt 19. sajandi kolmandal veerandil. 1891. aastal ehitati tollasele suvehoonele juurde palkidest kuur. Juba 1903. aastal toimus arhitekt Erwin Bernhardi projekti järgi järgmine ümberehitus - lammutati loodeküljel olnud veranda, muudeti siseplaneeringut, uued korstnad ja küttekolded ehitati teistele kohtadele, vanad lammutati. Hoone sai vannitoa. Uutele kohtadele ehitati ka juurde kaks treppi. 1998. aastal renoveeriti hoonet põhjalikult seoses selle kohandamisega Vanurite Eneseabi Keskuse pansionaadiks. Ahjud ja korstnad lammutati, iga tuba sai dušiga WC.</span>


source: A
code: 27055
name: Kawe keldri hoone kelder ja fassaadid
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on arhitekt Artur Perna (1881–1940) projekti järgi ehitatud paekivihoone fassaadimüüriga. Säilinud tänavaseina keskmes on suur segmentkaarse sillusega ukseava. Aknaraamid ja välisuks on tehtud puidust. Avad paiknevad kesktelje suhtes sümmeetriliselt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärnu mnt 22 paekivist tööstus- ja laohoone on rajatud 1923. aastal arhitekt Artur Perna projekti järgi. 1930. aastal läks Pärnu mnt 22 Kawe kommivabriku omanike valdusse, kes kavatsesid 1936. aastal kinnistule rajada viiekorruselise hoone. See jäi teostamata. Pärnu mnt 22 hoone on mh tuntust kogunud 1940. aasta suvel aset leidnud sündmustega. Tehase „Kawe“ kontori- ja laoruumid muudeti siis miilitsa arestikambriks ja vanglaks, kus toimus ka hukkamisi. Hoone kuulus 1951.–1982. aastani Tallinna Juveelitehasele. Sellest ajast pärines ka hoone külgfassaadi ajutine juurdeehitus, kus paiknes pitsamüügipunkt. 1990. aastate teisel poolel ehitati põhjalikult ümber hoone siseruumid vastavalt uute omanike ja rentnike vajadustele. 2016. aastal alustati ettevalmistusi kaasaegse büroohoone ehitamiseks fassadimüüri ümber.</span>


source: A
code: 27065
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr.1
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, mansardiga, krohvitud  hoone. Kaetud viilkatusega. Tavapärasele viilhoonele lisanduvad funktsionalistlikud poolümarad mahud- veranda, garaaž. Funktsinalismi tunnuselement on ka laevaesteetikast üle võetud illuminaatori aken otsaviilus. Suvemaja on asetatud meisterlikult ümbritsevasse loodusesse. 
</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-Joa suudmesse hakati riigiametnike puhkekodusid ehitama aastatel 1934-35. Käsitletav on esimesi suvemaju, mis ehitati arhitekt Roman Koolmari projekti järgi.</span>


source: A
code: 27066
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr. 2
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, mansardiga, krohvitud  kivihoone. Kaetud kõrge viilkatusega. Tavapärasele viilhoonele lisanduvad funktsionalistlikud poolümarad mahud- veranda, garaaž. Funktsinalismi tunnuselement on ka laevaesteetikast üle võetud illuminaatori aken otsaviilus. Arhitektuursed dominandid - kaarveranda, garaaz, terrass. Algne ruumilahendus, siseviimistlus nõuk. perioodil muudetud   Suvemaja on asetatud meisterlikult ümbritsevasse loodusesse. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-Joa suudmesse hakati riigiametnike puhkekodusid ehitama aastatel 1934-35,  seejärel  1937-38 (suvemajad nr 1 ja 2 - peegelpildis kivielamud). Hooned ehitati arhitekt Roman Koolmari projekti järgi.</span>


source: A
code: 27067
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr. 3
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, mansardiga, puitvoodriga  hoone. Kaetud viilkatusega. Tavapärasele viilhoonele lisanduvad funktsionalistlikud poolümarad mahud- veranda, garaaž. Funktsinalismi tunnuselement on ka laevaesteetikast üle võetud illuminaatori aken otsaviilus. Hoone kujunduses kasutati arh. A. Kotli värvikavandeid. Suvemaja on asetatud meisterlikult ümbritsevasse loodusesse. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-Joa suudmesse hakati riigiametnike puhkekodusid ehitama aastatel 1934-35. Käsitletav on esimesi suvemaju, mis ehitati arhitekt Roman Koolmari projekti järgi.</span>


source: A
code: 27068
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr. 4
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, mansardiga, krohvitud  hoone. Kaetud viilkatusega. Tavapärasele viilhoonele lisanduvad funktsionalistlikud poolümarad mahud- veranda, garaaž. Funktsinalismi tunnuselement on ka laevaesteetikast üle võetud illuminaatori aken otsaviilus. Hoone kujunduses kasutati arh. A. Kotli värvikavandeid. Suvemaja on asetatud meisterlikult ümbritsevasse loodusesse. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-Joa suudmesse hakati riigiametnike puhkekodusid ehitama aastatel 1934-35. Käsitletav on esimesi suvemaju, mis ehitati arhitekt Roman Koolmari projekti järgi.</span>


source: A
code: 27069
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr. 5
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, mansardiga, puidust  hoone. Kaetud viilkatusega. Tavapärasele viilhoonele lisanduvad funktsionalistlikud poolümarad mahud- veranda, garaaž. Funktsinalismi tunnuselement on ka laevaesteetikast üle võetud illuminaatori aken otsaviilus. Arhitektuursed dominandid- avar kaarveranda, garaaz, terrass. Hoone kujunduses kasutati arh. A. Kotli värvikavandeid. Suvemaja on asetatud meisterlikult ümbritsevasse loodusesse. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-Joa suudmesse hakati riigiametnike puhkekodusid ehitama aastatel 1934-35. Käsitletav on esimesi suvemaju, mis ehitati arhitekt Roman Koolmari projekti järgi.</span>


source: A
code: 27070
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr. 6
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, mansardiga, krohvitud  hoone. Kaetud viilkatusega. Tavapärasele viilhoonele lisanduvad funktsionalistlikud poolümarad mahud- veranda, garaaž. Funktsinalismi tunnuselement on ka laevaesteetikast üle võetud illuminaatori aken otsaviilus. Hoone kujunduses kasutati arh. A. Kotli värvikavandeid. Suvemaja on asetatud meisterlikult ümbritsevasse loodusesse. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-Joa suudmesse hakati riigiametnike puhkekodusid ehitama aastatel 1934-35. Käsitletav on esimesi suvemaju, mis ehitati arhitekt Roman Koolmari projekti järgi.
</span>


source: A
code: 27071
name: Keila-Joa puhkeküla suvemaja nr. 19
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väike, 1-korruseline püstlaudisega hoone, mida katab madalakaldeline viilkatus. Fassaadide kujunduses on järgitud ennesõjajärgset stiilivõtet - püstine laudis kitsamate pealelöödud liistudega. Suvilas on 2 väiksemat ja 1 suurem tuba, veranda (kokku ca 37 m2).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone projekteeris arhitekt Uno Tölpus 1957.a. U.Tölpuse eramud on koondunud põhiliselt Tallinna aedlinnadesse, aga ka Keila-Joale. Projekteerinud heade proportsioonidega, funktsionalismist lähtuva aknapaigutuse, liigendatud kastja hoonemahu ja madalakaldelise katusega, kuid kammitsetud arhitektuurikeelega elamuid, mis sobituvad ka 1930. aastate piirkondlikku konteksti. Käsitletav hoone esindab nõuk. perioodil Ministrite Nõukogu tellimusel valminud suvilat, mis moodustavad arhitekti teiste suvilatega (ca 10)  ja varasemate naaberhoonetega kokkusobiva kompleksi.</span>


source: A
code: 27082
name: Vabadussõja Priske lahingu mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Taastatud sammas on originaali koopia. 
2,85m kõrgune, graniidist mitmejärgulisele soklile asetatud obelisk. Ülaosas on süvareljeefis raiutud ja kullatud Vabadusristi kujutis. ja tekst:"MEIE EI UNUSTA/ VÕITLEJAID, KES/ SIIT SUNDISID/ TAGANEMA/ VAENLASE/ 3.-6.1.1919.A." 
Sammast ja hauda ümbritsesid graniitpostidele toetuv lattaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Samba pidulik avamine toimus 12.06.1932.a. olles valminud Paabut`i kavandi järgi.
Sammas õhati 1941.a. suvel.
Taasavamine toimus 1942.a. augustis.
Pärast sõda õhati uuesti.
Taastamine ja taasavamine toimus 23.06.1990, Aegviidu  ja Anija MS initsiatiivil.</span>


source: A
code: 27083
name: Vabadussõja Voose lahingu mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on taastatud originaali lähedasena. Kujutades endast kaheastmelisele betoonalusele kuhjatud looduslikult kaunitest kividest kaljut. Aluse igas neljas nurgas on mürsk. Samba tippu on müüritud Vabadussõja-aegse kahuri toru. Samba jõepoolsel küljel on plaat tekstiga:"SIIA MAANI JA MITTE ENAM/HÜÜDSID/ TUHANDED EESTLASTE HUULED/1918-1920".</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas avati 20.07.1930. Autor oli vabakunstnik R. Sõrmus.
Hävitamise aeg ei ole teada. 
Mälestussammas taasavati Voose küla päeva raames 24.08.1991.</span>


source: A
code: 27084
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Taastatud sammas on originaali koopia. 
Ligi 6m kõrgune, punasest graniidist valmistatud ja poleeritud sokliga obelisk on paigutatud kolmeastmelisele alusele. Ülaosas on süvareljeefis Vabadusristi kujutis. Sokli esiküljel on tekst:"1918-1920 AASTA/ VABADUSSÕJA/KANGELASI MÄLESTAB TÄNULIK JÕE-/LÄHTME KIHELKOND". Teksti all on kivireljeefis tammeokstega põimitud kujutis. Paremal küljel: "VABADUSSÕJAS" ja selle all 11 langenu nimed, vasakul küljel: "MAAILMASÕJAS" ja 26 nime, tagumisel küljel  veel kord "MAAILMASÕJAS" ja 24 nime. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas avati 23.06.1939, kavandi valmistas kujur A. Starkopf.
 Sammas võeti maha 1941.a. 
1942 taastati endisel kujul, kohaliku kirikuõpetaja E.Petersoo ettevõtmisel. 
1948.a. lasti mälestusmärk nõukogude piirivalvurite poolt õhku.
Taasavati Jõelähtme MS initsiatiivil 23.06.1992. Kivitöö valmistati ARS Monumentaalis, kiviraidur A. Düna poolt.</span>


source: A
code: 27085
name: Vabadussõja mälestusmärk &#8211; Keila algkooli hoone
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline, kõrge soklikorruse ja väljaehitatud katusekorrusega  kivihoone. Sokliosas krohvimata  dekoratiivselt laotud paekividest, koruste osas krohvitud. Kaetud plekk viilkatusega. Pealt ümarkaarne peaukse ümbrus markeeritud rustikaga, pealt voluudiga. 
Sissepääsu kõrval vaskul on marmorist tahvel aastaarvuga 1930 ja paremal marmorist tahvel tekstiga:"Austawaks/mälestuseks/Eesti Wabadussõjas/langenuile/ehitasid selle/koolimaja/Keila alew/ja Keila wald".</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1929-30 arh. Madis Kolk´i projekti järgi. Hoone avamisel paigutati seinale mälestustahvel, mis nõukogude perioodil oli teisaldatud ning peidetud. 1990. aastal valmistati hoonele mälestustahvli koopia, algne mälestustahvel on eksponeeritud hoone I korruse fuajees.</span>


source: A
code: 27086
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas kujutab endast kabeli läve portaali. Kaheastmeliselt aluselt tõusevad ülespoole kitsenevad nurgelised pilastrid., mis lõpevad kapiteeliga.  Sammaste peal on lihtne arhitraav väikese simsi ja sadulakatuse kelbaga. Kelbal kahel pool stiliseeritud kilbid, millel reljeefne Vabadusristi kujutis. Esiküljel tekst “OLE USTAW SURMANI”, sellest allpool, pilastrite  vahel orvas mustal graniittahvlil tekst “Sõjas Eesti Wabaduse eest / a. 1918-1920 / jätsid oma elu järgmised / Kose kihelkonna pojad: “, järgnevad 36 langenu nimed ja nende all “jäljeta kadunud:” ning 4 nime”. Originaalist erinevalt on taastatud samba esiküljele lisatud tekst “Aastatel 1940...1956/ võitluses, vangilaagrites,/ küüditatuina ja põgenikena /hukkunute mälestuseks.
 Üleval mälestussamba kelba harjal marmorrist. Samba tagumisel küljel on sõnad: “Sõjas 1914-1918 surnud”. Järgnevad 98 nime, nende all “Jäljeta kadunud “ ning 54 nime.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Vabadussõja mälestussammas asub Koselt Kose-Risti suunal kulgeva maantee ääres asuva Kose kalmistu territooriumil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas langenute nimede  jäädvustamiseks mälestustahvlil tehti esimene korjandus Kosel 26.mail 1923. Sügisel 1923 tegid kohalikud ühisused ettepaneku rajada mälestussammas ja 9.septembri 1923 kinnitati see ettepanek  kiriku täiskogul. 7.septembril 1924 otsustati mälestussammas püstitada Kose kihelkonna  kalmistule kabeli esisele platsile. Mälestussammas telliti Tallinnast  A. E. Jürgensi kivitööstusest.  Novembris 1924 algasid mälestussamba ehitustööd ja kestsid kuni juulini 1925.  Mälestussammas oli 4,6 meetrit kõrge ja maksis 280 000 marka. Kose vabadussamba pidulik avamine toimus 5. juulil 1925. Samba avas A. Rebasov, õnnistamise viis läbi  praost  H. Põld.  
Sammas lõhuti juuli alguses 1941 kohalike kommunistlike aktivistide poolt. Samba alla, kahele poole paigaldati lõhkelaengud. Graniidist nimeplaat lõhuti haamritega.  Tükid veeti autoga Pirita jõeni ja visati praeguse sanatooriumi juures vette. Kuuekümnendatel aastatel lükati maaga tasa mälestussamba all olnud muldkeha. Taasavamise mõte tõusis päevakorda aprillis 1988 Endel Väli algatusel. Juulis 1988 tõsteti Kose veskitammi luugid üles ja jõepind langes meetri võrra. Järgnevalt  toodi jõest samba tükid välja. 1988-1989  valmistati mälestussamba uus alus ja pandi tükid kokku.   Sammas läks maksma 3600 rubla.
Mälestussamba taasavamine toimus 17. juunil  1989.</span>


source: A
code: 27087
name: Vabadussõja Valkla lahingu mälestusmärk
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>41 tonnisel põllukivi on sama tekst, mis algsel kivil : “SIIA MAANI JA MITTE KAUGEMALE”. 
Tagaküljele on paigutatud poleeritud graniittahvel tekstiga: “SIIN PEATATI EESTI ISESEISVUST/ ÄHVARDAV PUNANE VOOL / KOHAGE LEHED ISAMAA PUUS/ VANA VÄGEVUS EESTLASTE LUUS / VABADUSSÕJA / VALKLA PIIRIMÄRK / AVATUD  23 VI 1934 / LÕHUTUD 17-18 VI 1941/ UUS PAIGALDATUD 26 VII 1989/ AVATUD 10 VIII 1989”. Tamme juurde asetati 23. 06. 1990 heledast graniidist tahvel tekstiga: “SIIT ASTUS VASTU / KALEVLASTE / MALEVA”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Valkla mõisa kaitsesid 4. polgu 1. pataljoni osad. 3 jaan. 1919 ründas neid ootamatult vaenlane. Vaenlane löödi tagasi 23.06.1934 a. tähistati Valkla lahingupaik suure mälestuskiviga, 1937 istutati kivi kõrvale ka mälestustamm.
1941 kivi õhiti.
Uue mälestuskivi avamine toimus 10.08.1989.
</span>


source: A
code: 27098
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vabadussõjas langenute mälestussammas Lüganusel on 6.4 m kõrge ja kujutab postamendil seisvat skulptuurirühma: haavatud sõdur kaitseb kehaga tema seljataga seisvat naist, kes hoiab last süles. Mälestusmärgi autor on Lüganuse kihelkonnast pärit Voldemar MeIIik(1887-1949).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas avati 28.septembril 1924.aastal. Sammas läks maksma 500 000 marka,mis saadi kiriku ja Lüganuse Haridusseltsi poolt toimetatud korjanduse läbi.
Hävitati 1940.aastal 
Taastatati see üsna pea. Töö teostajaks oli taas V.Mellik. Sammas taastati 13.augustil 1944.a Samal aastal lõhuti see jälle.
30.septembril 1989.aastal toimus Vabadussõjas langenutele pühendatud mälestussamba kolmas avamine. Samba üldkuju konstrueeris fotode järgi kujur V.Melliku poeg arhitekt Tõnu Mellik. Skulptuurigrupi valmistas skulptor Ants Viitmaa. Raha saadi kiriku poolt toimetatud korjanduse läbi ja ka ümbruskonna asutuste annetustest</span>


source: A
code: 27099
name: Vabadussõjas hukkunud Balti pataljoni võitlejate matmispaik mälestussambaga
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas kujutab endast kahemeetrist kivirahnu, mille esikülg on poleeritud ning millel on pataljoni embleem ja tekst: „Isamaa eest on jätnud oma elu / Balti Pataljoni kaasvõitlejad”, järgneb 9 nime ja „Sie starben im Kampf für die Heimat.” Matuseplatsi ümbritseb sepisaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>A. E. Jürgensi kivitööstuses valmistatud mälestussamba avamine toimus 27.septembril 1936.
See Mäetaguse kalmistul monument on üks väheseid Vabadussõja mälestusmärke, mis elas üle kommunistliku hävituskampaania.</span>


source: A
code: 27100
name: Vabadussõja Pagari lahingu mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1,5m kõrgune tume graniitkivi millel tekst: „HOIDKEM VABADUST / MILLE VÕITSIME / PAGARI ÜMBRUSELE / 16. JAANUARIL 1919.” Kivi paigutatud neljakandilisele betoonsoklile. Mälestusmärki ümbritseb rippkett, mis toetub neljale ümarsambale
 (tõenäoliselt originaalid).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kiviraidur Eduard Ladoga poolt raiutud mälestussamba avamine toimus 23.juunil 1939
25. oktoobril 1940 peitis külarahvas samba ära. Mälestusmärk taasavati 13.augustil 1942. Sammas hävitati oktoobris 1944.
Foto järgi raius uue samba Leonhard Reidmaa. Samba teine taasavamine toimus 23.juunil 1990.</span>


source: A
code: 27101
name: Narva Garnisoni kalmistu, Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on taastatud koopiana. Mälestussammas kujutab kahejärgulisel alusel asuvat lihtsat nelinurkset postamenti, mille otsas seisab skulptuurigrupp. Igast küljest läbivad alust postamendi juurde tõusvad viieastmelised trepid. Figuurrühma kandva postamendi esiküljel on malmtahvel, mille ülemises osas on ladina rist ja reljeeftähtedega tekst: „EESTI VABADUSSÕJAS / 1918 – 1920 / NARVA VÄEPINNAL / LANGENUD VAPRATELE / KODUMAA KAITSJATELE / TÄNULIK NARVA. / SEPTEMBER 1921” Postamendi iga külje peal all on malmist valatud reljeefsed tammepärjad. Samba skulptuurigrupp kujutab leinastseeni (pieta). Tagaküljele on lisatud graniittahvel tekstiga: „VABADUSSÕJAS LANGENUTE / MÄLESTUSSAMMAS AVATI 1921. / AASTAL. / HÄVITATI 1940. AASTAL. / TAASTAMIST ALUSTATI 1995.A. / VANA-NARVA SELTSI POOLT.”
Kalmistul on valminud ka piirdeaed ja teede äärekivid. 
NB! Tagaküljel olev tekst "Hävitati 1940. aastal" on ekslik. Tegelikult hävitati monument sõjajärgsetel aastatel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1919. aastal rajatud Vabadussõja Garnisoni kalmistu  avati ametlikult 1921. aastal, kui kalmistu keskmes valmis monument. Vabadussõjas Narva all hukkunud võitlejaid mälestava skulptuuri autor oli kujur Voldemar Mellik (aastani 1938 Melnik), postamendi koos trepistikuga kavandas kohalik kunstnik Rudolf Sajor. Tartus kunstikooli „Pallas” töökojas valatud betoonist monument kujutas endast üksteist embavaid leinajaid, postamendil paiknesid malmivalus tammepärjad ning tahvlid tekstidega. II maailmasõja käigus sai monument küll kannatada, kuid suuremas osas siiski säilis. Hävitati see ilmselt esimestel sõjajärgsetel aastatel (1945. aastal on monument veel olemas olnud, mistõttu monumendil olev tekst „Hävitati 1940. aastal“ on ekslik). 1960. aastatel murti kalmudelt maha malmristid, 1970. aastatel hävitati Jõesuu tänava laiendamisel väravapostid ning lükati segi teepoolsed hauad. 1995. aastal asuti Vana-Narva Seltsi eestvedamisel kalmistut taastama, 1996. aastaks valmis skulptor Ants Viitmaa ja arhitekt Ants Melliku (Voldemar Melliku poeg) osalusel ka mälestusmärgi koopia. Hävinud metallriste kalmudel teadlikult ei taastatud (osa originaalseid riste on hoiul Narva Muuseumis), täna muru seest välja turritavad ristide roostes köndid sümboliseerivad ilmekalt Narva linna ja kogu Eesti katkestuste ajalugu.</span>


source: A
code: 27102
name: Vabadussõja Kõrve lahingus hukkunud kapten Hugo Jürgensoni mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Uus mälestussammas on endise monumendi koopia. Samba materjaliks on punane Saka ranniku graniit. Obeliski üldkõrgus on 2 m, laius 70 cm ja paksus 40 cm. Samba esiküljele on raiutud tekst: „Kapten / Hugo Jürgensonile / langenud Kõrve lahingus / 8. XII. 1918” ja selle kohal on Vabadusristi kujutis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Monumendi kujunduse tegi kunstnik Alfred Kask ja teostas kivitööstur Madis Meermann. Sammas avati 16.juulil 1933.
1940.a. sügisel sammas purustati võõrvõimu poolt.
Kiviraidur Aare Aljase poolt valmistatud mälestussamba taasavamine toimus 27. oktoobril 2000.</span>


source: A
code: 27113
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas on eelmise täpne koopia. Dolomiidist sammas kujutab endast templisarnast postamenti, millel seisab kilbi ja mõõga najale toetuv sõdurikuju. Sõduri käes olevale kilbile on lamereljeefis raiutud kolm leopardi. Postamendi kolmeastmeliselt aluselt tõusvad kandilised rihvatud nurgasambad moodustavad postamendi külgedesse orvad, kuhu on paigaldatud tekstidega kivitahvlid. Esiküljel on tekst: „LANGENUILE / WÕITLUSES / WABADUSE / EEST / 1918-1920”. Ülejäänud külgedel on nimetahvlid 58 nimega. Lisatud on 7 Vabadussõjas langenu nimed ja tekst: „PÜSTITATI 17.08.1924 AUTOR: V. MELNIK / HÄVITATI 1940.A. / TAASTATI PÕLTSAMAA MUINSUSKAITSE / SELTSI ETTEVÕTTEL / „DOLOKIVI” KAASABIL 1989.A. / AUTORID: J. SOANS, A. MÄND”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavand telliti V. Melnikult (Mellik). Sammas avati 17.augustil 1924.
1940.a. oktoobris tõmmati sõdurikuju aluselt maha ja sammas taoti puruks. Paar nädalat hiljem õhiti alus. Kilp leopardidega jäi terveks ja selle peitis Ed. Epro maasse. 1942.a. kaevati kilp välja ja pandi endise samba asukohta ja pühitseti 1942.a. Pärast II maailmasõda jäi kilp kadunuks.
Põltsamaa Vabadussõjas langenute mälestussammas taasavati kipsist sõdurikujuga 12.augustil 1989. 23.aprilliks 1990 asendati kipskuju dolomiidist kujuga.</span>


source: A
code: 27114
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas kujutab endast kolmeastmelisel trepil asuvat graniitobeliski, mille otsas seisis malmist sõdurikuju. Obeliski ülemine ots lõpeb kolmeastmelise trepiga.
Esiküljel reljeefne tekst: “EESTI /VABADUSSÕJAS/ LANGENUILE / 1918-1920./ TÄNULIK / ÄKSI KIHELKOND.” Ja selle all pronksreljeefis tammepärg. Tagumise külje ülaosas tekst “SURITE –ET / VÕIKSIME ELADA”, järgnevad 34 sõjamehe nimed ja nende all pronksreljeefis mõõk. Obeliski otsa  seisev skulptuur kujutab endast vahikorral seisvat eesti sõdurit.
Mälestussamba kavandi valmistas kujur V.Melnik. Obeliski ja tekstid raius M-Pärn Tartust. Pronksosad ja malmist sõdurikuju valati As Tegur-is.
Praegune kuju on eelmise täpne koopia. Sõduri kuju on valatud pronksist. Tagaküljel ei ole mõõka, vaid mõõga kujutis on reljeefsena kivvi raiutud. Aluse tagaküljel tekst “MODELLEERIJA / AIRIKE TANILOO-BOGATKIN”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Äksi piirkonnast pärit Vabadussõjast langenute mälestussammas avati 28.06.1925.
1945 sambakuju lõhuti, aluskivi jäi kohale.
Ausammas taasavati 27.08.1989.</span>


source: A
code: 27115
name: Vabadussõja Kõnnu lahingu mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on taastatud koopiana. Sammas kujutab endast 2,5 m kõrgust, kaheastmelisel alusel olevat, sokli ning fraasitud nurkadega graniidist obeliski. Esiküljel olev tekst on reljeefsem eelmisel sambal olevast : „Seisa vaikides, / rändaja selle / samba ees / palvega. / Siin on Eestile / püha maa, / vaikselt pea / paljasta!” / Eesti vabadussõja / Kõnnu lahing / 17-18 dets. 1918.a.” (viimane rida erineb algsest). 
Endise samba tükid asuvad praeguse mälestusmärgi läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestusmärgi idee algataja ja täideviija oli L. Kraus. Sammas avati 27.juulil 1930.
26.oktoobril 1948 lasti sammas puruks ja selle tükid kaevati maa sisse.
14.juulil 1988 kaevati vana samba tükid välja ja selle mõõtude järgi tehti uus. Taasavamine toimus 15.oktoobril 1988.</span>


source: A
code: 27116
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on originaali täpne koopia, v.a. käpprist – selle asemel raiuti Vabadusristi kujutis. Kaheastmelisele alusele on paigaldatud pruunist graniidist valmistatud poleeritud kivitahukas ja sellel põlvitav sõdur – Kalevipoeg, kelle paremas käes on mõõk ja kes hoidis vasaku käega enda ees kilpi, millel on kujutatud ovaalne päike ning ühendatud rist ja ankur. Tahuka esiküljele on raiutud tekst: „1918-1920 / Langenud eesti kangelaste / mälestuseks. Tormalased”. Selle all on nüüd Vabadusristi kujutis. Samba vasakpoolsel küljel on tekstid „LOHUSUU LAHING 14.XII 1918”, järgnevad 2 nime, „TORMA-KÕNNU LAHING 17.XII 1918”, 4 nime, „1919” ja järgnevad 15 langenud sõduri nimede loetelu. Vastasküljel on aastaarv „1920” ja selle all 19 nime. Nimeploki tagumisele küljele on raiutud tekst „ESMAAVAMINE 17. VI 1923 / LÕHUTUD 26. X 1948 / TAASAVATUD 23.VI 1992”. Originaalsamba säilinud tükid on Torma kirikuaias.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavandi valmistas soome arhitekt prof. Ivari Anttila. Sammas avati 17.juunil 1923.
1940.a. keerati kuju näoga läände, 1942.a. keerati kuju tagasi näoga ida suunas.26.oktoobril sammas õhiti. Osad tükid kaevati maasse. Kuju pea läks kaduma.
Aastaid hiljem leiti pea üles. Taastatud samba taasavamine oli 23.juunil 1992.</span>


source: A
code: 27117
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hallist graniidist valmistatud monument kujutab endast kolmnurkse põhiplaaniga, kolmeastmelisele alusele paigaldatud, sokliga sammast, mille ülemine ots moodustab kolmeastmelise trepi. Samba otsas on pronksist valmistatud inglise kiiver, mõõk ja padrunitasku. Esiküljel tekst: JÄRVA-MADISE KIHELKOND OMA LANGENUILE 1914- 1920. selle all soklil on pronkspärg kuue lilleõiega. Samba parempoolsel küljel, ülal on pronksist  Vabadusristi kujutis ja selle all tekst: VABADUSSÕJAS 1918- 1920 LANGENUD. Vasakpoolsel küljel on üleval Georgi rist ja tekst: MAAILMASÕJAS LANGENUD.
Monumendi taastas skulptor Jaak Sarap.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Monument avati 23. juunil 1929.a. Autor on V. Mellik(Melnik). Pühitses Järva- Madise koguduse õpetaja A. Wiikmann. Kivi leiti  Seidla külast. Kivitöö tegid vennad Veeberid.
1950.a. monument hävitati.
Taasavati 23. juunil 1989.a.</span>


source: A
code: 27118
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on eelmise täpne koopia. Monument kujutab endast kolmel astmel ja kuubikujulisel alusel seisvat obeliski, mille otsas on inglikuju. Samba esikülje ülaosas on reljeefne Vabadusristi kujutis ja tekst: „EESTI / VABADUSSÕJAS / 1918-1920”. Järgnevad 42 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. All soklil on tekst: „AMBLA / KIHELKONNA / LANGENUD / KANGELASTELE”. Obeliski tagumise külje ülaosas on Georgi risti kujutis ja tekst „ILMASÕJAS / 1914-1918” ja 132 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. Soklil on tekst: „TÕESTI ÜTLEB VAIM, / ET NEMAD PEAVAD / HINGAMA OMAST VAEVAST / JA NENDE TEOD KÄIVAD / KA NENDE JÄRELE”. Obeliski vasakul küljel on kaks lamereljeefi. Ülemine kujutab meest (poega) sõtta saatvat naist (ema) oma kallil viimast korda kätt surumas. Alumisel tahvlil on kujutatud sõdurit, kes on toonud oma langenud kaaslase koju ta lesele. All soklil on kiri „ILUS ON SURRA / ISAMAA EEST”. Obeliski paremal küljel on kujutatud kahte lahingustseeni. Ülemisel on näha kahte mõõga järele haaravat, õlg õla kõrval lahinguisse astuvat sõdurit. Alumisel tahvlil on kujutatud ratsameest ja kilbile toetuvat haavatud sõdurit. Tekst soklil: „MEHISE MEELELE / ASUTA KODA / PRIIUSEL PÜHENEND / EESTLASTE MULD”. Kõik tekstid sambal on reljeeftähtedes välja raiutud. Ingel ja reljeeffiguurid on riietatud roomalaadsesse rüüsse. Samba ülemine ots koondus kolmeastmelise trepina, mille otsas on 1,83 m kõrgune, kivist väljaraiutud, seisev inglifiguur – rahu sümbol. Paremas, alla lastud käes ta hoiab põlevat tungalt, vasakus – võitjatele toodud loorberipärga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>I maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõdurite mälestussamba kavandi looja on A. Starkopf. Mälestussammas avati 27.septembril 1925.
Sammas lõhuti 1949.a. oktoobril ja tükid veeti Ambla jõe äärde ning inglikuju visati Soodla jõkke.
Samba koopia tööjoonised valmistas arhitekt Allan Murdmaa. Kivitöö tegi Hannes Starkopf ja kooperatiiv „Dolokivi” Volli Sai’a eestvedamisel. Sammas taasavati 23.juunil 1990.</span>


source: A
code: 27119
name: Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussamba betoonosa, pronkstahvel ja osa tähti on originaalid, ülejäänud on koopia. Monument kujutab endast kuubikujulisel alusel olevat, pronksist valatud, valvel seisvat pronkssõdurit. Sõduri taustaks on astmeline betoonmüür, millel ümarpetiku kohal on pronksist valatud tähed, mille tekst andis teada: „LANGENUILE VABADUS- / JA MAAILMASÕJAS”. Betoonmüüri tipus on pronksist Vabadusristi kujutis. Sõdurist vasakul pool on müürile kinnitatud pronkstahvel tekstiga: „1918-1920 / EESTI VABADUSSÕJAS / LANGENUD”, järgnevad 29 nime ja tekst: „1914-1918 / MAAILMASÕJAS LANGENUD”, järgnevad 18 nime. Parempoolsel tahvlil on uuesti: „1914-1918 / MAAILMASÕJAS LANGENUD” ja jätkus ilmasõjas langenute nimede loetelu, kokku 55 nime. Graniitalusel, millel seisab sõdur, on pronksist tähtedega tekst: „MÄLESTA / LANGENUID”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>I maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas langenute mälestussamba kavandi looja on V. Melnik (Mellik). Sammas avati 30.septembril 1928.
Mälestussammas rüüstati pärast II maailmasõda. Sambalt rebiti sõdurikuju, Vabadusristi kujutise ja pronkstahvli Vabadussõjas langenute nimedega ja tähed: „VABADUS- / JA”. Nõukogude okupatsiooniajal vaadati seda kui mälestussammast I maailmasõjas langenuile.
Sammas taasavati 23.juunil 1995. </span>


source: A
code: 27120
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Monumendi autor oli J.Raudsepp. Soome graniidist aluse valmistas arhitekt K.Lüüs. Pronksist figuurid valmistas J.Raudsepp. Mälestussammas kujutas kaheastmelisel  alusel neljale ümarsambale asetatud suurt graniitblokki, millel asus pronksist sõduritegrupp. Samba esiküljel oli reljeefne, poleeritud pinnaga Vabadusristi kujutis ja tekst:" 1918-1920/ EESTI VABADUSSÕJAS/ LANGENUD KANGELASTE/ MÄLESTUSEKS- TÄNULIK/KOERU KIHELKOND. Ümarsammaste vahele jäävas  nishis oli reljeefne mõõk pärjaga.
Monument taastati samal kujul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Monument avati 5.augustil 1934.a. Monument lõhuti aastatel 1941 ja 1947. Mälestussammas taasavati 23.veebruaril 1998.a.</span>


source: A
code: 27131
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas kujutab endast kaheastmelisele alusele paigaldatud lihtsat graniittahukat, millele omakorda on asetatud ühele põlvele laskunud sõdurikuju, kelle paremas käes on langetatud mõõk ja vasak käsi on südamel, andmaks vannet. Postamendi esiküljel on allajoonitult Vabadussõja daatumid: "1918-1920", vasakul: "VABADUSSÕJAS LANGENUILE / VIRU-NIGULA KIHELKOND" ja paremal küljel: "EESTI MULD JA EESTI SÜDA / KES NEID JÕUAKS LAHUTA". Kõik tähed on valatud pronksist.(M. Strauss, Vabadussõja mälestusmärgid. Kunda 2002)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestussammas paikneb Viru-Nigula kiriku vahetus läheduses, kirikust kagus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba valmistas oma kavandi järgi kujur August Vomm. Avamine toimus 12.juulil 1936.a. Sammas püstitati 56 Viru-Nigula kihelkonnast teadaolevale lahingutes langenule, haigemajas surnule, jäljetult kadunule ja enamlaste veretöö ohvrile. Mälestussammas hävitati 1940. a septembris. Alus lõhuti, skulptuur suudeti päästa. Et mälestussamba asukoht oli majade lähedal ei tarvitanud lõhkujad seekord lõhkeaineid. Sammas lammutati kivide lahtikangutamise teel ja pronksist kuju taoti haamritega. Kuju näo-osa jäi rikkumata. Sammas taasavati 9. augustil 1942. a. Samba teistkordne lõhkumine viidi läbi 1944.a. sügisel. Sambast jäi järele ainult üks soklikivi. Mälestussamba teistkordse taastamise algatas Viru-Nigula Muinsuskaitse Selts. Sõdurikuju modelleeris August Vommi õpilane Matti Varik, aluse kivimaterjal parineb Kutsala külast. Sammas taasavati 22. juulil 1990. a. Mälestussammas on endise koopia. (M.Strauss, Vabadussõja mälestusmärgid. Kunda 2002)</span>


source: A
code: 27132
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Esimeses maaimasõjas ja Vabadussõjas langenuile pühendatud mälestussammas kujutab endast kolmeosalise sokliga obeliski. Esikülje  ülaosas on süvareljeefis Vabadusristi kujutis, selle all tekst "VÄIKE-MAARJA / KIHELKONNA / LANGENUD / KANGELASED." ja soklil aastaarvud "1918-1920", ja 28 Vabadussõjas langenu nimed, lääneküljel "1918-1920" ja 10 nime ning "1914-1918" ja 16 nime, lõunaküljel "1914-1917" ja 42 nime, idaküljel "1914-1917" ja 28 nime.(M.Strauss, vabadussõja mälestusmärgid. Kunda 2002)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba kavandi valmistas ja kivitöö tegi Tartu kiviraidur Jugar-Hütt. Sammas avati 14.juunil 1925. a. Mõni aasta hiljem paigaldati ümber samba betoonpostid, mis olid omakorda ühendatud jämeda raudketiga. Väike-Maarja sammas oli üks suuremaid Vabadussõja mälestussambaid. 1940. a lõhuti samba alumine osa, kaks ülemist osa jäid terveks. Saksa okupatsiooni ajal, 21.oktoobril 1942. a pandi sammas oma kohale tagasi. 1944. a purustati sammas uuesti. Säilus üks tükk mida kasutati taastamisel õige materjali ja kivitöö valimisel. 1988.a loodud Väike-Maarja Muinsuskaitse Selts võttis oma esmaseks ülesandeks  ka Vabadussamba taastamise. Samba jaoks vajalik kivi on pärit Läänemaalt Rigudi metskonnast. Sammas taasavati 23. juunil 1991.a. ja on eelnenu täpne koopia. Endisega võrreldes on samba asukoht 50 m lõuna poole, esiküljega kiriku s.t põhja poole. Esimene sammas oli esiküljega ida poole s. t Väike-Maarja keskuse poole.(M. Strauss, Vabadussõja mälestusmärgid. Kunda 2002)</span>


source: A
code: 27133
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on eelmise peaaegu täpne koopia. Kolmeastmelisele graniitalusele on lisandunud neljas – betoonist. Lisaks on plaatidest kolmeastmeline trepistik samba ees. Obeliski ülemine ots on prismadest kombineeritud rist. Pealmine ristikujuline ots ja tekstid sambal on poleeritud. Samba ülaosas olnud pronksplaadi asemel seisab praegu mustast graniidist tahvel sama motiiviga – kujutatud on langenud sõduri omakseid, kes haual lilli korrastavad. Selle all on tekst „1918 – 1920 / EESTI ISESEISVUSE / EEST LANGENUILE / TÄNULIK ANTSLA JA / ÜMBRUSKOND”. Tagumisel küljel on Vabadusristi kujutis ja selle all tekst: „LANGESID / VABADUSE EEST / ANTSLA ALEVIST JA / V-ANTSLA VALLAST”, järgnevad 20 langenud nimed, „UUE-ANTSLA VALLAST:” ja 3 nime ning „URVASTE VALLAST:” ja 3 nime ning „VAABINA V:” ja 3 nime.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba kavandi tegi J. Raudsepp ja kivitöö tegi A. Pärn. Sammas avati 27.septembril 1925.
Sammas lõhuti augustis 1945. Suuremad tükid kaevati maasse ja väiksemad visati kaevu.
Mälestussammas taasavati 22.juunil 1993.</span>


source: A
code: 27134
name: Vabadussõja Munamäe lahingu mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maakividest  alusele on paigaldatud betoonist sokliga obelisk. Esiküljel on graniittahvlid Vabadusristi kujutisega ja tekstiga: „SIIN VÕITLES / VABADUSSÕJAS / 1.RATSA POLK / 19 20/03 19” (tahvlil on 20/03 murru kujul) (20.03.1919).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas on püstitatud otsustavama ja kriitilisema 20.märtsil 1919 toimunud Munamäe lahingu mälestuseks, kus 1. ratsapolk võitles läti punaste küttide ja kursantide vastu.
Mälestussamba avamine oli 7.augustil 1932. 
14.juunil 1941.a. sammas lõhuti. Kivid maeti tervelt liiva sisse. 14.juunil 1942 toimus taasavamine. 1944.a. sügisel hävitati sammas taas.
Mälestussamba teine taasavamine toimus 7. augustil 1988.</span>


source: A
code: 27135
name: Vabadussõjas hukkunud tundmatu sõduri haud mälestussambaga
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas kujutab endast põllukividest laotud alusele asetatud suurt kivirahnu. Esikülje töödeldud pinnal on poleeritud Vabadusristi kujutis ja tekst: „EESTI VABADUSSÕJA / TUNDMATU SANGARI / PUHKEPAIK / VEEBRUAR 1919.A. / Mälestuskivi on pühendatud / Hinnimäel, Tikutajal ja Kornetil / langenud relvavendadele”. Tagaküljel „SAMBA PÜSTITANUD / LEONHARD PUURITS / TORONTOST. / JA PEREKOND PUURITS / KRABILT. / KAVANDANUD JÜRI PUNNO / TORONTOST. / VÕIDUPÜHAL 1993.A.” Sokli kolmel suuremal kivil on nimed „Tikutaja”, „Hinnimäe” ja „Korneti”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Idee algataja oli väliseestlane Leonhard Puurits. Kavandi autor on Jüri Punna Torontost ja teostuskunstnik Eestis Olev Russ. Sammas avati 23.juunil 1993.</span>


source: A
code: 27136
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on taastatud koopiana. Läänemaa langenute mälestussammas kujutab dolomiitkantkivist rustika stiilis ehitatud obeliski, mille esiküljel üleval reljeefis on valvekorras seisva sõduri kuju. Sellest allpool asub suur kivitahvel, kuhu on raiutud tekst: „ISAMAA ILU HOIELDES / WAENLASE WASTU WÕI- / DELDES, WARISESID…”, järgnevad 158 (endisel sambal oli neid 201 või 204) ohvitseri ning sõduri nimed, mille järg on samba tagaküljel ja lõppes tekstiga: „1918 – 1920 / WABADUSSÕJAS WARISENUILE / TÄNULIK HAAPSALU LINN JA / LÄÄNE MAAKOND”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sammas telliti V. Melnikult (Mellik). Avamine oli 9. novembril 1924. Mälestussammas õhiti augustis 1940 (teistel andmetel 19. juunil 1941). Monument taasavati 27. novembril 1994.</span>


source: A
code: 27137
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussamba taastamise algatajaks oli Kullamaa Muinsuskaitse Selts. Projekti autor arhitekt Allan Murdmaa, kivitöö teostaja "Dolokivi" V. Saia juhendamisel. Taasavamine  30. septembril 1989. Asukoht algsest erinev, endise pastoraadi ja kiriku vahelisel alal.
Kujutab endast (esialgsele sambale sarnaselt) kolmeastmelisel alusel eenduvatest ja taanduvatest tahukatest koosnevat, ülespoole ahenevat ehitist, tipus vabadusristi kujutis.  Esikülje ülemisel tahukal tekst: LANGENUILE/EESTI VABADUSE/EEST/TÄNULIK KULLAMAA. Allpool asetseval tahukal bareljeefne loorberipärg vertikaalse mõõgaga. Järgmisel tahukal tekst: SU ÜLE JUMAL VALVAKU/MU ARMAS ISAMAA. 
Samba tagaküljel ülemisel tahukal tekst: EESTI VABADUSSÕJAS/1918 - 1920/LANGES KULLAMAALASI, ja selle all langenute nimed. Alumisel tahukal tekst: AU/LANGENUILE/ISAMAA/ EEST.
Erinevalt esialgsest kavatisest, on kahele poole sammast paigaldatud kivitahvlid: vasakpoolsel tekst: LANGENUILE/II MAAILMA-/SÕJA/TANDREIL, parempoolsel: VÄGIVALLA/OHVRITELE/ALATES/1941. AASTAST.
1991-1999 valmis mälestusmärgi II järk: samba juurest laskuv 9-astmeline trepp platvormile, mida ümbritsevad kolmest küljest klombitud paekivist müürid, millel dolomiidist tahvlid tekstidega: SÕDA VÕTTIS NII OMA KUI VÕÕRA/NII SÜÜDLASE KUI SÜÜTU ja TEIE PIINA PIGISTUSED/KOSTKU MEILE KUSTUMATA. Vasakpoolsel müüril 6 tahvlit, kokku 149 nimega, parempoolsel 6 tahvlit 142 nimega. Müüritises on eksponeeritud ka säilinud detail vanast sambast. Sellel tekst: SU ÜLE JUMAL/ MU ARMAS.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esialgse mälestussamba püstitamise algatas Kullamaa Seltskondlike Organisatsioonide Liit. Ehitamine algas 5. juunil 1926. Kiviraidur Mihkel Munk. Saaremaa dolomiidist sammas avati 11. juulil 1926. Asus Kullamaa kiriku lähedal väljakul, kohal, kus praegu Rudolf Tobiase mälestuskivi. Sammas õhiti 1945. aastal.</span>


source: A
code: 27149
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Graniidist obelisk toetud nelinurksetele tahukatele, mis omakorda toetuvad neljarealisele astmestikule. Sammas asetseb kahekanurkselt paigutatud kiviplaatidel, kus ristuvad neli mälestussambani toovat teed. Obeliski tipus graveeritud rist ning tekst "Ole ustaw surmani. Ilm. r. 2.10. ning allosas "Jakobi langenud kangelastele", mille all hukkunute nimed.
Tahukale graveeritud autori nimi - J. Walk, 1922.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1922.a. püstitati kalmistule mälestussammas Pärnu-Jaagupi kihelkonnast pärist sõjameestele, kes võitlesid I maailmasõjas ning Vabadussõjas. Sammas valmistati I. Walki marmori-ja graniiditööstuses Pärnus. Pühitsemine toimus 22.09.1922.a. 1945.a. sammas lõhati. Annetustest koguti 01. maiks 1989.a. kokku 10 362 rubla ning 18.06.1989. avati taastatud Vabadussõja mälestussammas.</span>


source: A
code: 27150
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmeastmelisele alusele on paigaldatud pruunist graniidist ja üleni poleeritud obelisk. Samba esiküljel on pronksbareljeef, millel on kujutatud kahte sõdurit langenud kaaslast kandmas. Tahvli all on tekst: „1918-1920 AASTAL / WABADUSSÕJAS / LANGENUILE / TÄNULIK / TORI KIHELKOND”. Samba tagumisel küljel on kivisse raiutud 73 (eelmisel oli 52) langenu nimed. Nimekirja algusesse on kinnitatud pronksist valatud sulusristi kontuuri kujutis, samba jalamil on pronksist tammepärg, millest on läbi torgatud ristatud mõõgad. Võrreldes endise sambaga on selle parempoolsele küljele raiutud tekst „AVATUD 24. VI 1923 / LÕHUTUD ENAMLASTE POOLT / AUGUSTIS 1945 / TAASTATUD 30. IX 1989”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavandi tegi A. Starkopf ja töö valmistas kiviraidur A. Pärn. Sammas avati 24. juunil 1923.
Sammas õhiti 1945.a. augustis. Selle tükke kasutati Tori silla ehitusel betooni täiteks. Kannatanud bareljeefi päästis Nikolai Kõlvart, kes hoidis seda oma kodus.
23. veebruaril 1989 paigutati samba asukohta valge dolomiittahvel tekstiga: „1918 – 1920 AASTAL / VABADUSSÕJAS / LANGENUILE / TÄNULIK / TORI KIHELKOND”. Samba taasavamine oli 30. septembril 1989.</span>


source: A
code: 27151
name: Vabadussõja Punapargi lahingu mälestusmärk
type: ajaloomälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestuskivi on nüüd ligi meeter madalam – 3,5 m – sest kõiki kilde ei olnud enam alles. Raudkivirahnu ovaalselt esipinnal on  Vabadusristi kujutis ja tekst: „JULGUS / PÄRIB VÕIDU / 1918 – 1920”. Mälestuskivi kõrval on kild endisest sambast, millel on marmorplaat tekstiga: „SEE AUSAMMAS / PÜSTITATI 12.AUG.1934.A. / PUNAPARGI LAHINGUS / LANGENUD”, järgneb 10 nime ja „MÄLESTUSEKS / AUSAMMAS LÕHUTI / STALINISTIDE POOLT 1950.A. / TAASTATI KILINGI-NÕMME / NÄIDISMETSAMAJANDI / RAHVARINDE POOLT 1988.A.”</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestusmärgi kavandi autor oli kujur Martin Saks. Mälestuskivi avamine oli 12. augustil 1934.
1950.a. õhiti mälestuskivi.
1988.a. mälestuskivi seati kildudest kokku. Ühest suuremast killust sai alus nimetahvlile. Mälestuskivi taasavamine oli 15. oktoobril 1988.</span>


source: A
code: 27152
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaheastmelisele alusele on paigaldatud hallist graniidist sokliga obelisk, mille esikülje ülaosas on Vabadusristi kujutis ja selle all tekst:” 1918-1920 / VABADUSSÕJAS /LANGENUILE / TÄNULIK / VAHASTU”. Sokli esiküljel 8 langenud sõduri nimed. Tagaküljel tekst: “1914-1918 / ILMASÕJAS / LANGENUD”, järgnevad 8 nime soklil ja “ 1922. A: HAAVADESSE SURNUD / JOHANNES KUSTMANN”. Samba kõrgus on 2,7m.
Taastatud samba sokli vasakul küljel .”TEOSTAJAD. V.ALURAND / M. LISTRA”, ja paremal küljel:” AVATUD 13. SEPTEMBER 1931 /HÄVITATUD 16. JUUNI 1941 / TAASTATUD VAHASTU, KUIMETSA JA KAIU RAHVA /POOLT 10. SEPTEMBER 1989”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimeses maailamasõjas ja Vabadussõjas langenute mälestussammas avati 1ˇ3.09.1931  Vahastu kalmistul. 
16.06.1941 sammas õhiti.
Samba täpse koopia taasavamine toimus 10.09.1989.
</span>


source: A
code: 27153
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmeastmelisele alusele paigutatud sokliga obelisk. Tipus urn. Samba esikülje soklil seisab pronksi valatuna Vabadussõja-aegses mundris püssi hoidev eesti sõdur, pilk suunatud itta. Sokli külge kinnitatud mustale kivitahvlile on raiutud tekst: ”EESTI / VABADUSVÕITLUSTES / LANGENUILE”. Tagumisel küljel M. Underi luuleread: “SEE USK, MIS SANGARID / SIIS SURMA SURUS / EI UNU AJAS EGA UMBU / MURUS”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kohila Vabadussõjas langenute mälestusmärk avati 9.07.1939.
Sammas lõhuti 29.06.1941 aga sõdurikuju õnnestus kohalikel päästa.
Saksa okupatsiooni ajal toodi sõdurikuju tagasi.
Sammas hävitati 1944 hilissügisel.
Taasavamine toimus 23.06.1993.
</span>


source: A
code: 27154
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hallist graniidist valmistatud tüvipüramiid on paigaldatud kaheastmelisele alusele.  Tipus ahenev kolmeastmeline lõpetus. Küljel õõnsused. Esikülje orvas, mustast graniidist poleeritud tahvlil on Vabadusristi kujutis ja tekst:” MÄLESTUS LANGENUD / VABADUSVÕITLEJATELE / JÄRVAKANDIST” ja selle all 21 langenu nimed, all paremas nurgas, väikselt “RIH. VASARD 1930”.
Mälestussammas on eelmise koopia. Endisest sambast on pärit nimetahvel. Asukoht algsest 15  ida pool.
</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba avamine toimus 22. juunil 1930.2,5 m kõrguse samba valmistas kujur Richard Hammer (Vasard) oma kavandi järgi. Sammas asus Purku algkooli põhjapoolses otsas
Samba esimene lõhkumine toimus septembris 1940. Tükid veeti Muusika mäele, nimetahvel aga Kuusiku lennuvälja juurde saviauku. Saksa okupatsiooni ajal otsisid kohalikud noored samba tükid üles ja 1942. a toimus samba taasavamine. 
Lõplikult lõhuti sammas 1950. aastal. 
Samba pidulik taasavamine toimus 24. juunil 1989. 
(Vabadussõja mälestusmärgid I, Mati Strauss, 2002)</span>


source: A
code: 27155
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Saaremaa dolomiidist 6,4 m krguse mälestusmärgi kavandi autor oli Jaan Koort. Kaheastmelisel alusel seisev nelinurkne sammas, mille ülemine osa oli laiendatud sarkofaagiks. Samba tipus ratasristi eeskujul valmistatud kivirist. Ülemist äärt ehtis südamekujulistest motiividest moodustatud reljeefne ehisvööt. Samba igasse külge on paigaldatud neli maski. Külgedele oli raiutud tekstid. Lääneküljel: “OMI ISAMAA JA WABADUSE EEST / LANGENUD POEGI MÄLESTAB / TÄNULIK RAPLA KIHELKOND / 1923 AASTAL 30 SEPTEMBRIL”,  lõunaküljel “MU ISAMAA; MU ÕNN JA RÕÕM/ 1918 AASTAL 24 WEEBRUARIL”, idaküljel: ”SU ÜLE JUMAL WALWAKU,  / MU ARMAS ISAMAA! / 1919 AASTAL 23 APRILLIL”, põhjaküljel : “SUUREMAT ARMASTUST  EP OLE ÜHELGI, KUI SEE, /ET TEMA OMA ELU JÄTAB SÕPRADE EEST! /JOH. 15.13.1914-1920” 141 langenud sõduri nimed olid raiurud samba soklile, jaotatuna igasse külge. 
Taastatud samba teksid erinevad veidi originaalist. Lääneküljel : “OMI  ISAMAA JA VABADUSE EEST / LANGENUD POEGI MÄLESTAB / TÄNULIK RAPLA KIHELKOND /   30 SEPTEMBER 1923 a. ”,  lõunaküljel “MU ISAMAA; MU ÕNN JA RÕÕM/ 24 VEEBRUAR 1918 a.”, idaküljel: ”SU ÜLE JUMAL VALVAKU,  / MU ARMAS ISAMAA! /  23 APRILL 1919 a.”, põhjaküljel : “SUUREMAT ARMASTUST  EP OLE ÜHELGI, KUI SEE, /ET TEMA OMA ELU JÄTAB SÕPRADE EEST! /JOH. 15.13.1914-1920 a.”</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rapla kihelkonnast pärit  Esimeses  maailmasõjas ja Vabadussõjas langenute   mälestussammas  avati 30.09.1923. Rapla  kirikuaias.
Lõhuti pärast Eesti okupeerimist.
1961 avastati samba tükid juhuslikult.
1988 kaevati need välja. Plokke saadi kätte , kuid need olid kahjustustega. Terveks olid jäänud 2 maski, mis asuvad nüüd kirikus.
Mälestussamba  taasavamine toimus 23.06.1989.</span>


source: A
code: 27156
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas on endise täpne koopia ja kujutab endast kolmejärgulisele alusele paigaldatud sokliga obeliski. Obeliski esiküljel on reljeefne vabadusristi kujutis ja selle all tekst: „1918 – 1920 / WABADUSSÕJA / OHWREILE / TÄNULIK / KIHELKONNA RAHWAS”. Soklil on reljeefne mõõgaga pärg. Samba kõrgus on 3,75 m. Obeliski tagumisel küljel on 15 langenu nimed.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Kihelkonna kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivitöö tegi kiviraidur Mihkel Munk. Sammas avati 29.septembril 1934.
Mälestussammas kadus sõja ajal.
Samba pidulik taasavamine oli 10.juunil 1989.</span>


source: A
code: 27157
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maakivist mälestussamba aluse külge on kinnitatud originaalsed pronksplaadid langenute nimedega. Monumendi keskse osa, Eesti sõduri pronkfiguuri taastas fotode alusel skulptor M. Varik.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestussammas asub Kuressaare kesklinnas Lossi tänava ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algse mälestussamba autor oli eesti monumentaalkunsti klassik professor Amandus Adamson. Haavatud Eesti sõdurit kujutav figuur valati pronksi 1927. aastal Itaalias. Mäestussamba avamine toimus 29. juulil 1928. 
Mäestussammas lõhati kohalike boševistlike võimumeeste ja punaarmeelaste poolt 18. juunil 1941. See taastati esimest korda samal kohal 1941. aastal. Teistkordselt lammutati mälestussammas 1945. aastal.
Vabadussõja mälestussammas taastati 1989.-1990. aastatel sellel kohal asunud algse monumendi eeskujul.</span>


source: A
code: 27169
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas kujutab endast ümarpetikuga müüri taustal ja graniitalusel üksteist kaelustavat sõdurit ja ema.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Langenud kangelaste mälestuse jäädvustamiseks mõeldud monumendi algse kavandi lõi A. Adamson ning oli algselt plaanitud koos Tartu „Kalevipojaga” (reg.nr. 27168). Mälestussamba avamine Pauluse kalmistu vabadusvõitlejate ühiskalmul toimus 11.novembril 1934.
Tõenäoliselt 1950.a. kõrvaldati sambalt pronkskujud ja aastaarvud.
Ajavahemikul aprill 1988 – august 1990 kinnitati ümarpetikusse väike hall graniittahvel Vabadusristi kujutisega tammelehtede vahel ja tekstiga: „ANNO MCMXVIII – MCMXX”. Mälestusmärk taasavati 23.juunil 1998. Pronkskuju ei taastatud endisel kujul ning uue kuju autor on M.Karmin.</span>


source: A
code: 27170
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas kujutab endast kolmeosalist sokliga obeliski. Obeliski esiküljel on Vabadusristi kujutis ja selle all soklil on tekst reljeefsete tähtedega „Wabadussõjas langenud / 1919 – 1920”, järgnevad viie sõjamehe nimed. Teisel küljel on kujutatud ladina risti ja soklil on tekst „Suuremat armastust / ei ole ühelgi kui see, / et tema oma elu jätab / oma sõprade eest”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vara vallast pärit sõdurite pühenduseks mõeldud mälestussamba valmistas kiviraidur J. Adamson. Sammas avati 20.septembril 1925. 
Sammas lõhuti 1950.a. ja enamuse osadest peitis A. Toots ära.
1988.a. toodi uuesti välja ja pandi kokku ning valati uus alus.  Sammas ise on täielikult originaal. Mälestussammas taasavati 30.oktoobril 1988.</span>


source: A
code: 27171
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>4,6 meetri kõrgune sammas kujutab endast kolmeastmelisele alusele paigaldatud, hallikaspruunist graniidist postamenti, millel oli põlvitava sõduri skulptuur. Samba esiküljel on reljeefne Vabadusristi kujutis ja selle all tekst: „1918-1920 / TÄNU VÕIDU EEST / VÕNNU KIHELKOND”. Parempoosel küljel „VABADUSSÕJAS LANGENUD” ja 44 langenu nimed. Vasakpoolsel küljel „ILMASÕJAS LANGENUD” ja 29 nime. Samba tagumisel küljel on tekst: „ENAMLASTE POOLT TAPETUD” ja 6 nime. Skulptuur kujutab endast ühele põlvele laskunud ja mõõka ning mütsi hoidvat sõdurit.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimeses maailmasõjas hukkunute ning punase terrori ohvrite mälestussamba kavandi valmistas kujur A. Eller. Kivitöö tegi August Levold. Sammas avati 11.septembril 1934.
Mälestussammas lõhuti 1945. aastal ja osad kanti laiali.
Mälestussammas taasavati 1. septembril 1990. Mälestusmärk on originaal.</span>


source: A
code: 27172
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Taastatud sammas on uue lahendusega. Teatud sarnasus eelmise sambaga on alusel, millel seisab nüüd graniidist naiseskulptuur. Aluse esiküljel on kujutatud mõõgale toetuvat sõdalast. Aluse vasakpoolsel küljel olevale kivitahvlile on raiutud Vabadusristi kujutis ja selle all on tekst: „VABADUSE- / SÕJAS / LANGENUD / KANGELASI / MÄLESTAB / RÕNGU / KIHELKOND”.  Parempoolsel küljel: „1918 – 1920” ja „TULEME / KA HAUAST / KUI VAJAB / ME ABI / KODUMAA”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Samba kavandi valmistas kujur A. Eller. Rõngu kihelkonna Vabadussõjas langenute mälestussammas avati 30.septembril 1934.
Sammas lõhuti oktoobris 1940. Saksa okupatsiooni ajal tehti sammas uuesti korda ja taasavati 12.oktoobril 1941. Lõplik lõhkumine toimus 1948.a.
Samba taastas kujur Villu Jaanisoo ning taasavati 21.mail 1995.</span>


source: A
code: 27173
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas on eelmise täpne koopia. Kolmeastmelisele trepi alusele on paigaldatud kolmeosaline graniitsammas, mille otsas seisab paljastatud peaga pronkssõdur, kes hoiab paremas käes lahingu lõppu tähistavat langetatud mõõka. Samba esiküljel on kivvi raiutud reljeefne Vabadusristi kujutis ja selle all oli tekst: „1918-1920 / LANGENUILE VABADUSE EEST / HELME KIHELKOND / TÕRVA LINNA”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba kavandi valmistas ja kuju modelleeris kujur A. Eller. Kivitöö tegi kiviraidur Richard Toomingas. Sammas avati 14.oktoobril 1928.
20.septembril 1940 tõmmati pronkssõdur maha ja veeti Õhne jõkke, kust see välja toodi ja peideti jõe kaldasse. Mõni aeg hiljem lammutati graniittalus ja samba mahatõmbamisel äramurdunud käsi koos mõõgaga peideti ära. Pärast punavägede lahkumist kaevati kuju välja ja anti linnavalitsusse hoiule, kust see 1954.a. Valka viidi ning arvatavasti üles sulatati.
Augustis 1988 kaevati käsi mõõgaga välja ja hiljem leiti ka osa graniitsambast. Mälestussammas taasavati 23.juunil 1990.</span>


source: A
code: 27174
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Taastatud sammas on üldvaates sarnane esmasega. Mälestussammas kujutab kaheastmelisel (endisel oli kolm) alusel olevat, kahejärgulise sokliga obeliski muudetud ülaosaga, mis moodustas endisel kolmeastmelise trepi. Obeliski esikülje ülasosas on tekst: „AU /LANGENUILE”, selle all on reljeefne Vabadusristi kujutis ja Vabadussõja daatumid „1918-1920”. Sokli esiküljel on tekst: „EESTI WABADUSSÕJAS / LANGENUD KODUKAITSJATELE / TÄNULIK TAAGEPERA WALD”, järgnevad 8 nime.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba valmistas Tõrva kiviraidur Richard Tooming oma kavandi järgi. Sammas avati 2. septembril 1934.
Mälestussammas lõhuti oktoobris 1940. a. 
Aastaid hiljem toodi kiviraidur Elmar Klingi juurde tahukas langenute nimedega. Ta võttis hiljem ühendust kohalikega ja temalt telliti ka siis monumendi kiviraiumistööd. Sammas taasavati 12. mail 1990.</span>


source: A
code: 27175
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sammas on eelmise täpne koopia. Mälestussammas kujutab endast mitmeastmelisele alusele paigaldatud, hallist graniidist valmistatud, sokli ja simsiga risttahukat. Samba esiküljel on reljeefne Vabadusristi kujutis ja selle all tekst: „AU / LANGENUILE / 1919 – 1920”. Samba tagumisel küljel on 25 langenu nimed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba projekti valmistas maainsener Georg Saar, ettevõtjaks sai Jaan Kõiv ja kiviraidur oli Jaan Nõlvand. Sammas avati 23.juunil 1936.
Sammas lükati ümber 1941.a. Saksa okupatsiooni ajal, 12.juulil 1942 sammas taasavati. 10.detsembril 1944 õhiti sammas lõplikult, samba tükid vedelesid 1982.aastani, kuni need võssa lükati. Samba alus ja trepistik säilis.
Kivid muretses ja töötles Silver Visnapuu. Mälestussammas avati 23.juunil 1992.</span>


source: A
code: 27176
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Monument on eelmise koopia. Mälestussamba obelisk on originaal.
Kolmeastmelisele treppalusele on paigaldatud sokliga obelisk, mille tipp on samuti kolmeastmeline. Obeliski esikülje ülaossa on kinnitatud pronksist valmistatud Vabadusristi kujutis. Sellest allpool on reljeefne tekst: „AU / LANGENUILE / VABADUSVÕITLUSE / KANGELASI / MÄLESTAB / OTEPÄÄ KIHELKOND”. Sokkel on valatud ja graniitplaatidega kaetud. Sokli esiküljel on pronksreljeefis tammepärg ja mõõk. Külgedel on 37 Otepää kihelkonnast pärit Vabadussõjas langenute nimed (endisel oli 54).
 Samba tagumisel küljel on uue samba projekteerija „R. UNT”i nimi. Sambast mõni meeter eemal on endise samba tükile kinnitatud pronkstahvel kirjaga: „AVATI 10.VI 1928 / LÕHUTI VI 1950 / TAASAVATI / 17.VII 1989”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavandi tegi V. Melnik (Mellik) ja samba valmistas kiviraidur Peeter Veeber. Sammas avati 10.juunil 1928.
Sammas lõhuti 17.juunil 1950 ja osad maeti samasse.
3.augustil 1988.a. leiti samba obelisk. Uue samba projekteeris R. Unt. Mälestussamba taasavamine toimus 15. juulil 1989.</span>


source: A
code: 27177
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ligi 5 meetri kõrgune sammas kujutas endast neljaastmelisele treppalusele asetatud sokliga obeliski. Materjaliks oli kasutatud punakaspruuni graniiti. Obeliski esikülje ülaosas oli sisseraiutud Vabadusristi kujutis, selle all Vabadussõja daatumid: „1918 / 1920” ja loorberipärg. Soklil oli tekst: „MÄLESTUS JÄÄDAV / ON TEILE / VENDA EI UNUSTA / VEND! / HALLISTE KIHELKOND”. Samba vasakpoolsel küljel oli tekst: „VABADUSSÕJAS LANGENUD:” ja 23 langenu nimed ja parempoolsel küljel 25 nime.
Praegune sammas on esialgse samba täpne koopia. Eelmisest sambast on kasutatud sokli seda osa, mis oli lõhkamisel terveks jäänud. Teine pool, hallist graniidist valmistatud, on uus. Sokli tagumisel küljel on tekst: „AVATI 1933 / PURUSTATI 1945 / TAASAVATI 1991”. Samba juurde viiva tee äärde on kahele poole pandud endise samba tükid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kujur on M. Saks. Avati 29.oktoobril 1933. 
Sammas õhiti 1945.a. sügisel, tükid kaevati samasse maa sisse. 
Sammas taasavati esimest korda 24.juunil 1991. Ehitustöö tegid Halliste kiriku ehitajad A. Libeki juhtimisel. Rahapuudusel jäi sammas esialgu ilma obeliskita. Obelisk valmistati Viljandi kiviraiumistöökojas ja lõplikult valminuna taasavati sammas 17.augustil 1996</span>


source: A
code: 27189
name: Hoone Kroonuaia tn 76, 1880
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>See on 19. sajandile tüüpiline historitsistlik tellishoone, mis otsaviiluga orienteeritud Emajõele. Lakooniline historitsistliku liigendusega tellisfassaad paistab silma kvaliteetse müürsepatöö poolest. Hoone arhitektuur on tagasihoidlik. Hoone on rahuldavas seisundis. Hooviküljel on hilisemaid juurdeehitusi, hoovil hoonega samaaegselt ehitatud ühekorruseline abihoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitusmeister Friedrich Hübbe poolt 1880. aastail rajatud tööstuse- ja kontorihoone.</span>


source: A
code: 27190
name: Elamu Tallinnas Liivalaia t. 43
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Nurgatorniga kahekorruseline üürimaja on üks vähestest autentsel kujul säilinud ning heas korras puitjuugendi esindajatest (Tallinna arhitektuurimälestiste registris on analoogsed veel Weizenbergi 14, Wismari 12, Luise 15). Hoone moodustab koos naabruses olevate puitelamute ja üle Liivalaia t. asuva Kaasani kirikuga ühtse arhitektuurse ansambli.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maja on ehitatud 1912. aastal A. Uessoni projekti järgi.</span>


source: A
code: 27191
name: Elamu Tallinnas Lennuki t. 26
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tallinna kesklinna puitarhitektuuri pildis ning H. Johansoni loomingus üsna erandliku välimusega hoonel on art deco stiilis fassaadid (pilastrid, laudisemuster, maskaroonid); väljapaistvalt on kujundatud kivikuulikestega portaal ja lõvidega dekoreeritud terrass hoovis ning harjatorn katusel. Hoone moodustab koos naabruses olevate puitelamute ja üle Liivalaia t. asuva Kaasani kirikuga ühtse arhitektuurse ansambli.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lennuki 26 valmis 1927. a. Herbert Johansoni projekti järgi, katusekorruse väljaehitus teostati 1930. a. Viktor Reinhardti projekti kohaselt.</span>


source: A
code: 6251
name: Hauaplaat, 1300? (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: 768
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub kirikuaias koorilõpmiku SO nurgast ca 7 m kaugusel ning 11, 5 m kaugusel väravast</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muinsuskaitse all alates 1931 (nr. 774: 10-22, kolmteist vana hauakivi kiriku ümber)
Muinsuskaitseregistrisse kandmisel (1997) on ekslikult asendatud 1973. aastast vabariikliku tähtsusega kunstimälestis nr. 768 (1931. aastast mälestis nr. 774: 8 või 9) kirikus paiknenud (varem lõunaeeskoja põrandas, nüüd pikihoone põhjaseinal) kahe vapikujutisega hauaplaadikatke  kirikuaias paikneva trapetsiaalse hauaplaadiga.</span>


source: A
code: 6252
name: Hauaplaat, 1300? (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: 769
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub kirikuaias, koorilõpmiku SO nurgast ca 4 m kaugusel (SO suunas).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muinsuskaitse all alates 1931 (nr. 774: 10-22, kolmteist vana hauakivi kiriku ümber),
aastast 1973 - vabariikliku tähtsusega kunstimälestis nr. 770</span>


source: A
code: 6253
name: Hauaplaat, 13. saj. (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: 770
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>kirikuaias, koori kirdenurgast ca 10, 5 m kaugusel kirdesuunal</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muinsuskaitse all alates 1931 (nr. 774: 10-22, kolmteist vana hauakivi kiriku ümber), aastast 1973 - vabariikliku tähtsusega kunstimälestis nr. 771</span>


source: A
code: 6254
name: Hauaplaat, 13. saj. (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: 771
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub kirikuaias, lääneportaalist 6, 5 m kaugusel läänesuunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muinsuskaitse all alates 1931 (nr. 774: 10-22, kolmteist vana hauakivi kiriku ümber), aastast
1973 - vabariikliku tähtsusega kunstimälestis nr. 772</span>


source: A
code: 6255
name: Hauaplaat, 13. saj. (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: 772
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub kirikuaias, ca 16 m kaugusel pikihoone loodenurgast.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muinsuskaitse all alates 1931 (nr. 774: 10-22, kolmteist vana hauakivi kiriku ümber), aastast
1973 - vabariikliku tähtsusega kunstimälestis nr. 773</span>


source: A
code: 6256
name: Hauaplaat, 13. saj. (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: 773
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub kirikuaias, koori lõunaseinast 9 m kaugusel lõuna suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muinsuskaitse all alates 1931 (nr. 774: 10-22, kolmteist vana hauakivi kiriku ümber)</span>


source: A
code: 6280
name: Tehumardi memoriaal, R.Kuld, M.Varik, A.Murdma, 1966 (dolomiit)
type: kunstimälestis
alt_id: aj. 861
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1966.aastal püstitati Tehumardi lahingu kohale monument (M. Varik, R. Kuld, A. Murdmaa). Monument kujutab endast 21 m kõrgust gigantset betoonmõõka, mille horisontaalse vertikaali katkestab mõne meetri kõrgusel maapinnast dolomiidist horisontaalne osa, mis markeerib mõõga käekaitset. Selle otstesse on raiutud sõjameeste näod, kellest üks grupp on pööratud maa, teine mere poole. 
Küljel tekst (EESTI JA VENE KEELES): 19 NÕUKOGUDE SÕJAMEESTELE
                     sÕJAMEESTELE
                     41 SAAREMAA
                     KAITSJAILE JA
                     VABASTAJATELE</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Memoriaal asub Kuressaare-Sõrve maantee ning mere vahel Türimetsa-Tehumardi teeristi ning Salme küla vahelisel alal.</span>


source: A
code: 27248
name: Vilsandi tuletorni kivist kuur
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, viilkatusega paekivihoone. Aegade jooksul ümberehitatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 19. sajandi I pooles ja pärineb arvatavalt vanima tuletorni teeninduskompleksi aegadest.</span>


source: A
code: 27249
name: Vilsandi tuletorni kivist generaatori-tehniline hoone
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline viilkatusega krohvitud kivihoone.
Hoones on säilinud üks komplektne ja üks mittekomplektne diiselgeneraator ning tuletorni juhtimispuldid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1960ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 27250
name: Vilsandi tuletorni juures asuv uus kivist elamu
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline, madala viilkatusega, krohvitud kivihoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1960ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 27251
name: Vilsandi merepäästejaama puidust paadikuur koos kivist paadislipiga
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline, tüüpprojekti järgi ehitatud, viilkatusega ja rõhtlaudisega kaetud fassaadiga puidust paadikuur. Hoone paikneb vahetult kalda ääres esifassaadiga mere poole. Avad paiknevad hoone merepoolsel otsal. Avatäited on puidust ja kaetud laudisega. Tüüpprojekti järgi ehitatud hoone pikkus on 11,7 ja laius 5,5 meetrit. Seinade juures on kasutatud sõrestikkonstruktsiooni. Katusekatte materjaliks on laudist. Päästepaadi hoidmiseks mõeldud siseruum on olnud lakoonilise kujundusega.   2011. ja 2012. aastal toimunud restaureerimistööde käigus vahetati välja hoone katus ja konstruktsiooni kahjustada saanud osad. Taastati kivist sokkel ning välisviimistlus. Lisaks paadikuurile on merepäästejaama kompleksis veel ka viimase juurde kuuluv slipp ning randumissild.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Saaremaa rannikumere laevaõnnetuste rohkeim ala on Vilsandi saare lähedased madalikud ja karid.  Seetõttu asutati Vene mereministeeriumi poolt 1859.aastal Vilsandi tuletorni juurde päästejaam. 
Vilsandi päästejaama rajamine sai võimalikuks tänu sellele, et suhteliselt tühjale saarele oli aastatel 1835-1850 asutatud Karala, Austla ja Loona mõisatest ning Kihelkonna kirikumõisatest perekondi heinamaade valvuriteks ja kalapüügiks. Nendest peredest sai valida tublisid aerumehi päästepaadi meeskonda. Tavaliselt olid meeskonnas kohalikud kalurid ja laevamehed. Meeskonnale korraldati regulaarselt päästeõppusi ja meditsiinikursusi.
Päästejaam tegutses tuletorni  ülevaataja juhtimisel. Päästejaama päästepaadikuuri ehitusaastaks on 1874.  Samas väidab Kalju Eerik oma raamatus „Vandiraiujate maa lugu“, et päästepaadikuur lipiga ehitati Vilsandil 1859.aastal , kuid tõenäoliselt on see ekslik, kuna kogu Tsaari-Venemaa esimene päästejaam loodi 1859.aastal. Eerik on lisanud, et sellelt sai 5-aerulist paati vette lasta. Lähedalolevasse hoonesse tehti haigetuba kahe voodi ja esmaabikapiga. 
1876.aasta paiku määrati meeskonna atamaniks (ülemaks) kogenud meremees Jaan Teär (1854-1925), kes saavutas hea koostöö tolleaegse tuletorni ülevaataja Mihhail Sidoroviga. Vilsandi päästejaamale oli abiks Loonalaiul elav laevnik ja tuuker Peeter All, kes oma laeva või paadiga võttis osa mereõnnetusse sattunud inimeste ja laevalasti päästmisest. Ajavahemikul 1860-1870 päästis Vilsandi päästejaam hukkumisest 38 inimest. 
Päästejaama asutamisel Karalasse püüti Vilsandi päästejaama koormust vähendada. Hilisemal ajal tavaks olnud ühiskondlikel alustel tegutsevate päästejaamade võrguga liitus Vilsandi jaam alles 1891.aastal.  
Vilsandi viimasest päästejaama paadist on teada, et tegemist oli Forrest-tüüpi punasest puust valmistatud 10-aerulise päästepaadiga, mis oli 10,5 m pikk ja 2,8 m lai. 1944.aasta sügisel kasutati seda põgenemiseks üle Läänemere Rootsi (teadaolevatel andmetel lahkus sellega ka kodumaalt kunstnik Eerik Haamer. Hiljem anti paat Rootsi poolt Nõukogude võimudele. Teada on ka, et I Maailmasõja ajal paati ära ei võetud, piirduti vaid binokli konfiskeerimisega. 1917.aasta sügisel kui Saaremaale tulid sakslased, viidi paat Papissaarde ja sellega veeti saksa sõjalaevale venelaste vesilennukite baasi varandust. Muuhulgas rööviti ja veeti sellega ära ka Loona mõisa mööblit. Paadi kipri Jaan Teäri aktiivsel tegutsemisel suudeti paat paari nädala pärast tagasi saada.
Ka on andmeid paadi meeskonnast 1919.aastal, mil see olnud üks kogenenumaid, ja ka vanemaid (keskmine vanus 48,5 aastat). See koosnes atamanist, kiprist, aerumeestest. Varumeeskonda kuulusid nooremad mehed.
1937. aastal ehitati juurde veel turistide kodu hoone, mis 1973. aastal lammutati. Nõukogude aeg lisas piirivalve vaatlustorni, generaatorihoone ja veel ühe elumaja personali tarbeks. Samuti piirati kogu territoorium kõrge okastraataiaga. Tänapäeval kuulub enamik kompleksi kuuluvatest hoonetest erinevatele omanikele (majakas Veeteede Ametile, ülevaataja elamu ja kivist laut RMK-le, milles tegutseb Eesti Meteoroloogia- ja Hüdroloogiainstituut, ülejäänud hooned on eraomanduses). 
Päästetöö jaoks oli oluline veel sauna olemasolu, mis päästeoperatsiooni ajal aktiivset kasutust leidis. Külmast mereveest päästetud viidi koheselt sooja sauna. Saun on ehitatud 19.sajandil, täpsemalt 1874.aastal.

Merepäästejaamade varustusest ja välisilmest.
Merepäästejaam oli mere kaldal asuv päästevahenditega (päästepaat, jääpaat, päästeliiniseade) ja sellekohaste rajatistega (paadikuur, slipp, randumissild) vaatluspunkt merehädaliste avastamiseks ja päästmiseks.  Päästelaevadega päästeti inimesi, parandati laevade vee-aluseid osasid, kustutati tulekahjusid laevadel, pumbati lekkivatelt laevadelt vett välja jms. Päästepaatidel pidi alati olema toidu- ja veetagavara ning signalisatsioonivahendid. 
Päästepaat oli seestpoolt poortide küljes asuvate hermeetiliste metallist õhukastidega varustatud, mis jätsid paadi pinnale isegi siis, kui see veega täitus.

Ilmastikukindlad kuurid päästepaatide hoidmiseks ehitati tugevale vundamendile kaldarinnakule sellisele kõrgusele, et kuuri väravate tasapinnalt sai veepiirini ehitada sellise liugtee, mille kalle soodustas raske paadi kiiret vettelaskmist ja selle kaudu tõmmati paat ka käsivintsiga kuuri. Kuurid ehitati tüüpprojekti järgi, millel pikkust 11,7 ja laiust 5,5 m. Seina kõrguseks soovitati 2,7 m. Seinad soovitati valmistada sõrestikseintena ja katta väljast rõhtlaudisega. Soovituste hulka kuulus ka igaaastane viimistluse uuendamine õlivärviga, hiljem põlevkivist valmistatud õliga. Katused olid tavaliselt kaetud laudisele asetatud tõrvapapi või sindlitega. Kahepoolsete väravate kohale kinnitati otsaviilule signaallipu varras. 

Vanadel merepäästejaamadel oli mere poolt laevalaiune sissepääs. Ustele ja luukidele maaliti punane rist ja ankrud - Tsaari-Venemaa päästejaamade embleem. Ümmargusel rohelisel põhjal olid kuldsed ankrud ja keskel kuldsega piiratud punane rist. Risti kujutis oli ka viiluaknal. Viilule kirjutati päästejaama nimi. 

Omaaegsed nõuded päästejaamaele:

Laevahuku puhul oli esmane ülesanne inimelude päästmine. Selleks asutatud päästejaamade eeskirjades olid läbi aegade olulisemad nõuded:
1. Päästejaamad asutatakse sagedamini esinevate mereõnnetuste akvatooriumis lähimale rannanukale või tuletorni juurde.
2. Päästejaam koosneb ilmastikukindlast paadikuurist, uppumatust päästepaadist ja vajalikust varustusest ning vabatahtlikust meeskonnast, kelle liikmed elavad päästejaama läheduses.
3. Õigeaegseks ja tulemuslikuks tegutsemiseks peab päästjatel olema selge ja kiire teadustussüsteem, asjatundlik ja otsustav juhtimine ja ning enesekaitstus rasketest ilmastikutingimustes.
4. Päästmine on eneseohverduslik tegevus ja sellest osavõtt on auasi, mida tasustatakse moraalselt ja rahaliselt.
5. Päästepaadi tegevust juhatab kipper. Tuletorni ülevaataja, kes on ühtlasi ka päästejaama ülevaataja, ei sõida õnnetuskohale vaid korraldab päästetute vastuvõtmist kaldal.
Nendele põhiprintsiipidele lisandus veel üksikasjalik eeskiri varustuse ja selle hoidmise kohta ning ohutuse tagamise nõuded, kaasaarvatud pimedal ajal.</span>


source: A
code: 27252
name: Vilsandi II tuletorni vundament
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivist vundament, mille kõrval betoonist valatud patarei kaugusemõõtja vundament.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tuletorn oli ehitatud 1809. aastal. 1803. aastal andis Vene Admiraliteedi Departemang korralduse ehitada Saaremaa läänerannikule Loonalaiule tuletorn. Praktilistel kaalutlustel (tühi ja inimasustuseta Loonalaid oli tuletorni jaoks ka ebasobiva geoloogilise pinnasega) ehitati tuletorn siiski Vilsandi saarele. Inimasustus Vilsandi saarel piirdus tollal nelja talumajapidamise ja üheksa kalurihütiga.  Suur-Vilsandi saare kasuks rääkis ka asjaolu, et 1787 aastal oli asutatud Vilsandile piirivalve kordon, just tuletorni asukohaks valitud paiga lähikonda. Esimene tuletorn valmis 1809. aasta septembris. Järgmisel aastal alustati sellest 150 m põhja pool teise majakatorni ehitamist (taoliste kaksiktornide ülesanne oli eristada kõige ohtlikemaid madalikke ja toimida liitsihina täpse kohamäärangu fikseerimiseks). See torn aga varises halva ehituskvaliteedi tõttu, surma sai 12 meest. Samale kohale ehitati puidust torn (lammutati 1840. aastal). Vilsandi kaksiktuletorni ülesandeks oli aidata eristada Vilsandi tuletorni Kõpu ja Sõrve tuletornidest ja määrata laeva kaugust läänes paiknevast Uuskuiva madalast.</span>


source: A
code: 27253
name: Hoone Pärnus Esplanaadi tn 6
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Oma klassitsistlikus kujunduses järgib hoone veel 18. sajandi eeslinna rõhtpalkelamu tüüpi: madal, poolkelpkatusega hoone; täissümmeetrilise põhiplaani keskmeks oli mantelkorsten-köök; õueküljel oli laudadest juurdeehitise tuulekoda ja käimla. Väljast on maja kaetud püstise poola laudisega, kuue klaasiga akendel olid luugid ja puitlõikekonsoolidega ehisraamistus. 
Säilinud on algne kitsa valgmikuga välisuks, mida omistatakse Fincki töökojale. Katus oli algselt laudadest, 19. sajandi lõpust S-kividest, 1912 ehitati SW-küljele veranda, laiendati õuepoolset väljaehitist ning katusekorrust. 
1960. aastate remondis suurendati aknaid (kuni 1,55), suleti üks uks, lammutati osa ahjudest ning ehitati uusi, pandi kitsastest laudadest vooder, katusele eterniit.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu Esplanaadi 6 rajati pärast Pärnu kustutamist kindlustuste nimekirjast (1835) glassii välisservale, kavandatava Esplanaadi tänava S-küljele.</span>


source: A
code: 27254
name: Hoone koos terrassiga Tartus Jaama tn 10
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1908.a. ehitatud kivist elamu ja ärihoone kõrge sokli ja poolkeldrikorruse ning katusekorrusega. Hoonel on madal poolkelpkatus, esifassaadi keskosal kergelt eenduv erkerimaht, selle kohal asunud fassaadiviil on hävinud. Soklikorruse osas on fassaadiviimistluses vastandatud tellis-puhasvuuk ja krohvipindu, põhikorruse ja katusekorruse osas on säilinud algupärane pritskrohvviimistlus ja avade vormistus, samuti avatäited. Hoone edela ja kaguküljel on madalamad hoonemahud. Sissepääs hoone põhikorrusele on hoone kaguküljelt, kust kivitrepp viib terrassile. Säilinud on algupärane puidust välisuks ülavalgmikuga. Kaguküljel on maakivist tugimüür keldriga, mille katus on kasutusel terrassina. Kirdeküljel on tugimüür. Hoonest ida-,  kirde- ja põhja küljele jääb terass-aed, kus säilinud algupäraseid kujunduselemente. Loodeküljel on varasem majandushoov kahe kõrvalhoonega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1908.aastal arhitekt Robert Pohlmanni projekti järgi tööstur E.Graeffi elamuks. Soklikorrusel asunud keldrid olid kasutusel õllelaona. 1925. aastal asus keldris Saku Õllevabriku A.S. õlleladu. 1920.aastate lõpul omandas kinnistu August Laisk, kes jätkas limonaadi ja kalja tootmist keldriruumides. 1928.a. tehti uus sissepääs Jaama tänavalt õuemajale ja 1930.a. teine sissepääs peahoone keldrikorruse loodeküljele. 1930. aastatel asus hoone teisel korrusel Eesti ohvitseride kasiino. Seal oli suur kaaruksega saal, teenijatuba, söögituba ja kaks kööki. Pärast II Maailmasõda limonaaditehas natsionaliseeriti. Hiljem anti hoone Tartu Konservitehasele, kes ehitas 1960. aastate lõpul hoone teisele korrusele korterid. Praegu on hoone tagastatud Laisk`ide pärijatele.</span>


source: A
code: 13453
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1935
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, enam-vähem ühtlaselt kõrgete, järskude nõlvadega, pealt tasane. Kääpa läbimõõt on 15 m, kõrgus 1,7 m. Kääbas on lõhutud, tema lääneküljel on suurem, sügavam lohk; keskosas esinevad mõned väiksemad madalad lohud; väike lohk on ka kaevatud kääpa idaküljele. Kraav kääpa ümber on märgatav. Kääpal kasvavad männid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas kääbaskalmistus, mis paikneb Lasva vallas Kääpa külas, mõlemal pool Tsolgo-Kääpa maanteed männimetsa all. Kääpalt tulles esimene kääbas vasakul pool teed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esmakordselt riikliku kaitse alla võetud 1964. a.</span>


source: A
code: 13455
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1937
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbast maastikul tuvastada ei ole võimalik.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas kääbaskalmistus, mis paikneb Lasva vallas Kääpa külas, mõlemal pool Tsolgo-Kääpa maanteed männimetsa all.</span>


source: A
code: 13465
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1947
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, madal, lame ning üsna ebamääraste piirjoontega. Selle läbimõõt on 7 m ja kõrgus 0,4-1,1 m. Kääpal kasvavad männid ja kuused. Kraav kääpa ümber ei ole jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis asub Kääpa-Tsoolgo tee idapoolses ääres, kääpast numbriga 13466 2 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lähemalt on Kääpa I kääbastiku kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal. 
Kääbaste kuju ja suuruse järgi otsudtades, kuulub Kääpa I kalmistu arvatavasti I aastatuhande teise poolde. 
Kääbatik on võetud riikiliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 13466
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1948
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, madal ning laugete nõlvadega, kusjuures kirde- ja idakülg on eriti madalad ning lauged. Muistise piirjooned on üsna ebamäärased. Selle läbimmõõt on 7 m ja kõrgus 0,4-1,1 m. Kääpal kasvavad noored kuused. Kraav kääpa jalamil ei ole jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub Kääpa-Tsolgo tee idapoolses ääres, Tamme talu sissesõiduteest umbes 60 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lähemalt on Kääpa I kääbastiku kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal. 
Kääbaste kuju ja suuruse järgi otsudtades, kuulub Kääpa I kalmistu arvatavasti I aastatuhande teise poolde. 
Kääbatik on võetud riikiliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 13467
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1949
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on loode-kagu suunas piklik, ühtlaselt järsemate nõlvadega, vaid selle kagupoolne ots on laugem ja madalam. Kääpa pikkus on 18,5 m, laius 5,5 m ning kõrgus 0,5-1,2 m. Kääpal kasvavad männid ja kuused. Kraav muistise ümber ei ole jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub Kääpa-Tsolgo tee idapoolses ääres, umbes 35 m Tamme talu sissesõiduteest kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lähemalt on Kääpa I kääbastiku kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal. 
Kääbaste kuju ja suuruse järgi otsudtades, kuulub Kääpa I kalmistu arvatavasti I aastatuhande teise poolde. 
Kääbatik on võetud riikiliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 13468
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1950
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on tugevasti lõhutud, mille tõttu ei ole võimalik esialgseid mõõtmeid ja kuju kindlaks teha. Kääpal kasvavad männid ja kuused. Kraav muistise ümber ei ole jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub Kääpa-Tsolgo tee läänepoolses ääres, umbes 85 m Tamme talust idas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lähemalt on Kääpa I kääbastiku kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal. 
Kääbaste kuju ja suuruse järgi otsudtades, kuulub Kääpa I kalmistu arvatavasti I aastatuhande teise poolde. 
Kääbatik on võetud riikiliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 13469
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1951
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, üsna ühtlaselt järsemate ning kõrgemate nõlvadega. Muistise läbimõõt on 10 m ja kõrgus 1,2-1,5 m. Kääpal kasvavad männid ja kuused. Kraav kääpa ümber ei ole jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis asub Kääpa-Tsolgo tee läänepoolses ääres, kääpast numbriga 13468 1 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lähemalt on Kääpa I kääbastiku kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal. 
Kääbaste kuju ja suuruse järgi otsudtades, kuulub Kääpa I kalmistu arvatavasti I aastatuhande teise poolde. 
Kääbatik on võetud riikiliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 13470
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1952
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, üsna kõrgete ja järskude nõlvadega, kusjuures põhjakülg on järsem ning lõunakülg laugem. Kääpa läbimõõt on 13 m ja kõrgus 1,9 m. Kääpal kasvavad kuused. Kraav muistise ümber ei ole jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis asub Kääpa-Tsolgo tee läänepoolses ääres, kääpast numbriga 13469 3 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lähemalt on Kääpa I kääbastiku kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal. 
Kääbaste kuju ja suuruse järgi otsudtades, kuulub Kääpa I kalmistu arvatavasti I aastatuhande teise poolde. 
Kääbatik on võetud riikiliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 13481
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1963
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ümmargune, ühtlaselt laugete nõlvadega, pealt lame, lõunakülg on mõnevõrra laugem ja madalam, põhja- ja idaküljed järsemad. Kääpa läbimõõt on keskmiselt 12 m, kõrgus 1,3 m. Kääbas on võrdlemisi hästi säilinud, keskosas on  üksikud kinnikasvanud lohud. Kääpal kasvavad männid ja kuused, kääbast ümbritsev kraav on jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis kuulub neljast kääpast (reg nr 13481-13484) koosnevasse kääbastikku. Kääbaskalmistu paikneb loode-kagu suunalise, suhteliselt kõrge liivakünnise lael, mis on kaetud sekundaarse männimetsaga. Kääbastik paikneb Mõrgi küla riigimetsas, jäädes Kääpa-Tsolgo-Mõrgi teeristist sadakond meetrit loodesse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastikku on kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muistis on võetud riikliku kaitse alla esmakordselt 1964. aastal. Kääbaste suuruse ja kuju järgi kuulub kääbaskalmistu I aastatuhande II poolde. Arheoloogilisi kaevamisi kääbastikul toimunud ei ole.</span>


source: A
code: 13482
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1964
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, ühtlaselt järskude nõlvadega. Muistise läbimõõt on u 11 m, kõrgus 1,3 m. Kääbas on veidi lõhutud, kääpa kirdenõlval ja lääneosas on madalad sammaldunud lohud. Kääpal kasvavad männid ja kuused. Kraav kääpa ümber on jälgitav kõige paremini põhjajalamil.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis kuulub neljast kääpast (reg nr 13481-13484) koosnevasse kääbastikku. Kääbaskalmistu paikneb loode-kagu suunalise, suhteliselt kõrge liivakünnise lael, mis on kaetud sekundaarse männimetsaga. Kääbastik paikneb Mõrgi küla riigimetsas, jäädes Kääpa-Tsolgo-Mõrgi teeristist sadakond meetrit loodesse. Kääbas jääb kääpast nr 13481 u 5 m põhja poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastikku on kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muistis on võetud riikliku kaitse alla esmakordselt 1964. aastal. Kääbaste suuruse ja kuju järgi kuulub kääbaskalmistu I aastatuhande II poolde. Arheoloogilisi kaevamisi kääbastikul toimunud ei ole.</span>


source: A
code: 13483
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1965
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, ühtlaselt kõrgete ja järskude nõlvadega. Muistise läbimõõt on u 12 m, kõrgus 1,8 m. Kääpa laele on kaevatud u 1,5 m läbimõõduga 0,5 m sügavune lohk, mis on tugevalt sammaldunud. Kääpal kasvavad männid ja üksikud kuused. Kraav kääpa ümber on enamasti jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis kuulub neljast kääpast (reg nr 13481-13484) koosnevasse kääbastikku. Kääbaskalmistu paikneb loode-kagu suunalise, suhteliselt kõrge liivakünnise lael, mis on kaetud sekundaarse männimetsaga. Kääbastik paikneb Mõrgi küla riigimetsas, jäädes Kääpa-Tsolgo-Mõrgi teeristist sadakond meetrit loodessse. Asub kääpast nr 13482 u 5 m põhja pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastikku on kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muistis on dateeritud I aastatuhande II poolde. Muistis on võetud riikliku kaitse alla esmakordselt 1964. aastal. Arheoloogilisi kaevamisi kääbastikul toimunud ei ole.</span>


source: A
code: 13484
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1966
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, pealt lame, laugete nõlvadega, põhjakülg on teistest järsem ja kõrgem. Muistise läbimõõt on 13 m, kõrgus 1,1 m. Kääbas on hästi säilinud, peal kasvavad männid ja kuused. Kääbast ümbritsev kraav on jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistis kuulub neljast kääpast (reg nr 13481-13484) koosnevasse kääbastikku. Kääbaskalmistu paikneb loode-kagu suunalise, suhteliselt kõrge liivakünnise lael, mis on kaetud sekundaarse männimetsaga. Kääbastik paikneb Mõrgi küla riigimetsas, jäädes Kääpa-Tsolgo-Mõrgi teeristist sadakond meetrit loodesse. Kääbas paikneb mälestisest nr 13483 u 15 m kirdes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastikku on kirjeldanud O. Urgart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. aastal (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muistis on võetud riikliku kaitse alla esmakordselt 1964. aastal. Kääbaste suuruse ja kuju järgi kuulub kääbaskalmistu I aastatuhande II poolde. Arheoloogilisi kaevamisi kääbastikul toimunud ei ole.</span>


source: A
code: 13485
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 36-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, läbimõõduga u 11 m, kõrgusega 1-1,2 m. Tema põhjapoolne külg on kõrgem ja järsem, lõunakülg aga madalam ja laugem. Kääpa edelapoolne jalam on tee tegemisel natuke lõhutud. Kääpa lael ning jalamil esineb väiksemaid sammaldunud lohke. Kraav kääpa ümber on jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas paikneb Mõrgi külas, Lasva vallas, riigimetsa maatükil nr 23, Kääpa-Väimela teest vahetult idas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistis on dateeritud I aastatuhande II poolde. Kääpa avastas 1972. aastal Mare Aun. Mälestis võeti kaitse alla 1973. aastal.</span>


source: A
code: 13486
name: Linnus
type: Linnus
alt_id: 136-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalevipoja säng tüüpi linnamägi Mõrgi külas 15-20 m kõrgusel seljakul. Linnuseõu on SO-NW suunas piklik, otstest kitsenev, pindala u 2000 m2, õhukese kultuurkihiga. Mõlemas otsas on mullast ja kruusast vall, milles on olnud puitkonstruktsioonid. SO-poolse, laululava ja tee ehitamisega osalt lõhutud valli välisjalamil on kraav; valli kõrgus siseküljelt 1,5 m, välisküljelt 4 m; välisjalamil on terrassitaoline 67 m laiune vöönd; valli ülaosas on tukke. Õue keskosas on ovaalne lame looduslik kühm. NW-vallis olevate tukkide vanuseks C14 meetodil on kalibreerituna 455-625a. pKr.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Linnamägi asub Lasva vallas, Mõrgi külakeskusest u 800 m kirdes 15-20 m kõrgusel seljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1980. aastal tegid linnusel arheoloogilisi uuringuid E. Tõnisson, S. Laul ja A. M. Rõuk.</span>


source: A
code: 13487
name: Ohvrikivi
type: Ohvrikivi
alt_id: 1975
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ohvrikivi on üsna maa sees, tema pikisuund on loodest kagusse. Kivi suurim pikkus on 4,2 m, suurim laius loodeotsas on 3,9 m, väikseim laius kaguotsas on 2,1 m. Kivi loodepoolne osa on maapinnast 15-25 cm kõrgemal, kagupoole ta langeb, olles kaguservas vaid 5 cm maapinnast kõrgemal. Kivi loodepoolses osas on jäljed, mida rahvasuus peetakse Rootsi kuninga jalajäljeks. Kivi lääneservas on väike, umbes 12 cm läbimõõduga lohk. Kivi on peaaegu kogu ulatuses kaetud samblaga. Kivi kirdeservast suundub keskosa poole suurem pragu, mis aga kivi edelaserva ei ulatu (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvrikivi asub endise jaotuse järgi Põlva kihelkonnas, Võru vallas. Ohvrikivi paikneb Kääpa külas Võru metskonna 24 kvartalis, männimetsaga kaetud lainjas-künklikul tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ohvrikivide traditsioon ulatub tagasi I aastatuhandesse. Ohvrikivi Kääpa küla metsas on mainitud J. Jungile saadetud kirjas, lk 123 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seal mainitakse, et Rootsi kuningas olevat selle kivi peal lõunat söönud. Eine ajal aga saanud ta teate vaenlase lähenemisest. Kuningas olevat käskinud tuua hobuse, hüpanud sellele kivi pealt selga, kusjuures kanna jälg olevat kivisse jäänud. Need jäljed olevat praegugi kivi loodepoolses otsas näha. Ohvrikivi on kirjeldanud ka O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. a, lk 57 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ohvrikivi on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13496
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1257
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune ja kõrge, ühtlaselt järsemate nõlvadega, pealt kumer. Läbimõõt on ca 11 m, kõrgus ca 2 m. Kääpa põhjanõlval on madalamaid lohke, mis on sammaldunud. Kraav kääpa ümber on jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13496 asub kääpas reg nr 13495 0,5 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922.a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr. Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13497
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1258
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune. Võrdlemisi madal, laugete nõlvadega, vaid põhjakülg on mõnevõrra järsem ja kõrgem, pealt kumer. Läbimõõt on ca 8 m, kõrgus ca 1 m. Kääbas on hästi säilinud, keskosas on madalam lohk, mis praegu on sammaldunud. Kraav kääpa ümber on vaevumärgatav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13497 asub kääpas reg nr 13496 2 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922.a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13498
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1259
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune. Võrdlemisi ühtlaselt järsemate nõlvadega, pealt kumer, lõunakülg veidi madalam ja laugem kui põhjakülg. Läbimõõt on ca 9 m, kõrgus ca 1,2 m. kääpa kesk- ja lääneosas on sammaldunud lohud. Kraav on märgatav vaid põhjakaartes kääpa jalamil.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13498 asub kääpas reg nr 13497 4 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922.a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13499
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1260
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune. Kääbas on madal, laugete nõlvadega, pealt kumer. Läbimõõt ca 6 m, kõrgus ca 0,6 m. Kääpa läänepoolne osa on lõhutud, praegu on see kaetud samblaga. Kraav kääpa ümber on jälgitav vaid kääpa põhjakaare jalamil.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13499 asub kääpas reg nr 13498 6 m ida-kirdes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922. a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13500
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1261
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, võrdlemisi madal, laugete nõlvadega, põhjakülg on mõnevõrra kõrgem ja järsem kui lõunakülg. Kääpa läbimõõt on ca 7 m, kõrgus ca 0,7 m.Kääbas on lõhutud, tema keskosas on lohk, mis on sammaldunud. Kraav kääpa ümber on jälgitav vaid kirdejalamil.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13500 asub kääpas reg nr 13499 ida-kirde pool, kusjuures nende jalamid puutuvad kokku.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922. a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13501
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1262
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, ühtlaselt järskude nõlvadega, põhjakülg on mõnevõrra järsem ja kõrgem kui lõunakülg, pealt kumer. Kääpa läbimõõt on ca 13,5 m ja kõrgus ca 1,4 m. Kääbas on mõnevõrra lõhutud: väiksemaid lohke on kääpa läänenõlval, samuti keskosas. Lohud on sammaldudnud. Kraav kääpa ümber on jälgitav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13501 asub kääpas reg nr 13500 11 m edela pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922. a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13502
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1263
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on piklik, põhjapoolne külg on järsem ja kõrgem, lõunapoolne aga madalam ja laugem. Kääpa pikkus põhja-lõuna suunas on ca 20 m, laius ida-lääne suunas ca 7 m, kõrgus ca 1,1 m. Kääbas on lõhutud: tema lõuna- ja põhjaosas esineb madalaid lohke. Kraav kääpa ümber on enamasti jälgitav, vaid lõunajalamil ei ole seda enam hästi näha.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13493-13502) asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Pindi vallas, Paidra külas. Kääpad paiknevad Võru-Räpina maantee ja Võhandu jõe vahelises metsas, nõrgalt lainjal liivikul. Kääbaskalmistu koosneb üheksast ümmargusest ja ühes piklikust kääpast. Kääbas reg nr 13502 asub kääpas reg nr 13501 10 m kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaste suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Paidra rühma kääpaid (mälestise reg nr 13493-13502) on käinud vaatamas Fr. R. Kreutzwald (Dr. Fr. Kreutzwald, Mittheilung über alte Gräber in der Umgegend Werros. Archiv für Geschicte Liv-, Esth- u. Curlands, Bd. 6. Reval 1851, lk 81 ja 93). Märkides, et osa kääpaid on ümmargused, osa piklikud, kusjuures piklike suund on läänest itta. Kääbastest on juttu ka J. Jungile saadetud kirjades, lk 132 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Seejuures lisatakse, et kääpad on lõhutud. Kääpaid on kirjeldanud 1922. a ka O. Ugart Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 6 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmeil olevat seda kääbaste rühma kaevanud Pindi mõisa pärishärra von zur Mühlen, samuti Tartust tulnud mees dr Schuzenberg. Kaevamisel olevat leitud vaid põlenud luupuru. Rahvasuus tuntakse seda kohta rootsi (so Põhjasõja aegse) lahingupaigana. Kääbaskalmistu on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 13566
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 66-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ümarkääbas läbimõõduga 16,30 meetrit, kõrgusega 1,45 meetrit. Kääpa lõuna ja lääneküljel suured kaeved, kääpa peal paar vähemat lohku.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13541-13571) asub endise jaotuse järgi Setumaal, Petseri vallas Obinitsa külas. Kääpad asuvad Vastseliina-Meremäe-Kliima maantee ääres, mõlemal pool teed, Obinitsa surnuaiast vahetult põhja ja kirde pool. Kääbaskalmistu asub sealse Tuhkavitsa oru läänekaldal, liivasel tasandikul, mis on kaetud männimetsaga. Kääbaskalmistu koosneb 31 liivakääpast, neist 6 on pikad kääpad ja 25 ümarkääpad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbaskalmistu (kääpad reg nr 13541-13571) kuulub I aastatuhande II poolde. Varaseimad andmed kääbaskalmistu kohta pärinevad 1913. a, mil Vene asjaarmastaja arheoloog V. N. Kreiton kaevas siin kokku 7 kääbast, neist üks oli pikk ja ülejäänud ümmargused kuhjatised. Peale põlenud luude leidis ta neist kääbastest ka savinõukilde. Kääpaid on kirjeldanud ka O. Parmas, Petseri valla arheoloogilises ja topograafilises kirjelduses 1922. a, lk 13-18 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kahjuks ei ole O. Parmase poolt märgitud kääbaste koguarvu, kuid arvata võib, et see oli mõnevõrra suurem praegusest arvust. Kääpad on riikliku kaitse all 1964. aastast.</span>


source: A
code: 13576
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 145-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümar, üsna madal ja laugete nõlvadega. Tema põhjapoolne osa on järsem, lõunapoolne aga laugem. Kääpa pikkus kirde-edela suunal on 9 m, laius kagu-loode suunal 6m. Kagupoolne osa on rikutud, mistõttu see mõõt pole enam algne. Kääpa kõrgus on 0,4-0,6 m. Rikutud on ka lõunapoolne osa. Kääbast ümbritsev kraav on paremini jälgitav põhja jalamil, lõunajalamil, mis on rikutud, aga üldse mitte (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääpad reg nr 13572-13577 asuvad endise jaotuse järgi Setumaal, Meremäe vallas, Obinitsa külas. Kääpad jäävad Obinitsast ligikaudu 1,5 km kirde poole, Vastseliina-Meremäe-Kliima maanteest umbes 100 m kagu poole. Kaks kääbast, reg nr 13576 ja reg nr 13577 on omaette ja neli kääbast reg nr 13572-13575 moodustavad omaette rühma. Kääpad asuvad lainjal tasandikul, Tuhkavitsa oru loodepoolsel serval männimetsas. Kääbas reg nr 13576 asub kääpast reg nr 13572 ligikaudu 100 m  kolm meetrit edela pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpad kuuluvad I aastatauhnde II poolde. Kääbaskalmistu Obinitsas Tuhkavitsa oru kaldal on kirjanduses hästi tuntud. Kääbaste põhirühmast ligi paarsada meetrit eemalasuv neljast kääpast koosnev rühm (reg nr 13572-13575) oli arheloogidele seni teadmata. Kääpaid näitas arheoloogidele V. Kupule ja M. Aunale tolleaegne Obinitsa metsatehnik Hõrn. Passi koostamise ajal, aastal 1983 leiti veel kaks seni arvele võtmata kääbast reg nr 13576 ja 13577.</span>


source: A
code: 13577
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 146-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kombineeritud kääbast rühma. Kääbas on kirde-edela suunaline, pikkus selles suunas on 14 m, laius edelaosas 6 m ja kõrgus samas 0,7 m. Kirdeosa laius on 8,5 m, kõrgus 0,9-1,1 m. Kääbast ümbritsev kraav on selgemini jälgitav pikikülgedel. Peaaegu keskosas on kaks sammaldunud lohku (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääpad reg nr 13572-13577 asuvad endise jaotuse järgi Setumaal, Meremäe vallas, Obinitsa külas. Kääpad jäävad Obinitsast ligikaudu 1,5 km kirde poole, Vastseliina-Meremäe-Kliima maanteest umbes 100 m kagu poole. Kaks kääbast, reg nr 13576 ja reg nr 13577 on omaette ja neli kääbast reg nr 13572-13575 moodustavad omaette rühma. Kääpad asuvad lainjal tasandikul, Tuhkavitsa oru loodepoolsel serval männimetsas. Kääbas reg nr 13577 asub kääpast reg nr 13576 edela pool 5,5 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpad kuuluvad I aastatauhnde II poolde. Kääbaskalmistu Obinitsas Tuhkavitsa oru kaldal on kirjanduses hästi tuntud. Kääbaste põhirühmast ligi paarsada meetrit eemalasuv neljast kääpast koosnev rühm (reg nr 13572-13575) oli arheloogidele seni teadmata. Kääpaid näitas arheoloogidele V. Kupule ja M. Aunale tolleaegne Obinitsa metsatehnik Hõrn. Passi koostamise ajal, aastal 1983 leiti veel kaks seni arvele võtmata kääbast reg nr 13576 ja 13577.</span>


source: A
code: 13580
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 87-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on edela-kirde suunas vallitaoline, pikkusega 20 m ja laiusega 9 m. Kääpa kõrgus edela otsas on umbes 1,5 m, kirdes 1 m. Teepoolsel küljel on jalamil eristatav kraav. Vastasserv on laugjam. Sealt läheb mööda metsatee. Kääbas on rikkumata (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Meremäe vallas, Ostrova külas metsa sees. Kääpad jäävad Obinitsast umbes 3,5 km lõunasse, Tobrova-Karepa vahelisest teest mõnikümmend meetrit lõuna poole. Kääbaskalmistu paikneb edela-kirdesuunalisel kõrgendikul reas. Kääbaskalmistusse kuulub kolm pikliku ja üks ümmargune kääbas. Kääbaste mälestise reg nr on 13580-13583. Kääbas reg nr 13580 on kõige edelapoolsem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpad kuuluvad I aastatuhande II poolde. Kääbaste (reg nr 13580-13585) kohta sai teateid S. Laul 1977. a suvel Lindora metsatehnikult E. Puusepalt, kohale juhatas Korsapalu vahtkonna metsavaht P. Savioja 1977. a sügisel. Vanemad andmed kääbaste kohta puuduvad. Kääpad on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a.</span>


source: A
code: 13581
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 88-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on edela-kirde suunas vallitaoline. Kääpa pikkus on edela kirde suunas 18 m ja laius 7 m. Kääpa kõrgus on umbes 1 m. Kääpa loode-edelapoolne külg on järsem, kraaviga servas, vastaskülg on laugjam. Kääpa edelaotsas on kaevatud neljakandiline auk mõõtmetega 1,5 x 2 m, sügavusega 1,5 m. Auk on ilmselt kaevatud 1977. a  kuna passi koostamise ajal oli väljakaevatud muld veel värske (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Meremäe vallas, Ostrova külas metsa sees. Kääpad jäävad Obinitsast umbes 3,5 km lõunasse, Tobrova-Karepa vahelisest teest mõnikümmend meetrit lõuna poole. Kääbaskalmistu paikneb edela-kirdesuunalisel kõrgendikul reas. Kääbaskalmistusse kuulub kolm pikliku ja üks ümmargune kääbas. Kääbaste mälestise reg nr on 13580-13583. Kääbas reg nr 13581 asub kääpast reg nr 13580 4 m kirde pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpad kuuluvad I aastatuhande II poolde. Kääbaste (reg nr 13580-13585) kohta sai teateid S. Laul 1977. a suvel Lindora metsatehnikult E. Puusepalt, kohale juhatas Korsapalu vahtkonna metsavaht P. Savioja 1977. a sügisel. Vanemad andmed kääbaste kohta puuduvad. Kääpad on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a.</span>


source: A
code: 13582
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 89-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on piklik. Kääpa pikkus on 15 m ja laius 8 m ning kõrgus umbes 1 m. Kääpa loode-edelapoolne külg on järsk ja laia kraaviga, vastaskülg on laugjam ning ka kraav on siin madalam. Kääbas on rikkumata (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Meremäe vallas, Ostrova külas metsa sees. Kääpad jäävad Obinitsast umbes 3,5 km lõunasse, Tobrova-Karepa vahelisest teest mõnikümmend meetrit lõuna poole. Kääbaskalmistu paikneb edela-kirdesuunalisel kõrgendikul reas. Kääbaskalmistusse kuulub kolm pikliku ja üks ümmargune kääbas. Kääbaste mälestise reg nr on 13580-13583. Kääbas reg nr 13582 asub kääpast reg nr 13581 mõned meetrid kirde pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpad kuuluvad I aastatuhande II poolde. Kääbaste (reg nr 13580-13585) kohta sai teateid S. Laul 1977. a suvel Lindora metsatehnikult E. Puusepalt, kohale juhatas Korsapalu vahtkonna metsavaht P. Savioja 1977. a sügisel. Vanemad andmed kääbaste kohta puuduvad. Kääpad on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a.</span>


source: A
code: 13689
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 2169
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu kujutab endast kruusaküngast, millel kasvab lehtpuude võsa. Künka põhjapoolselt jalamilt läheb mööda Soolätte külla viiv tee. Künka teepoolne külg on auklikuks kaevatud. Künka keskel on kividega vooderdatud auk, milles leidub kivi ja lubjapuru. Ilmselt on siin tegeu endise lubjapõletamise kohaga, millest on ka küngas saanud oma nime (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Soolätte külas. Kalmistu jääb Rõuge-Vastse-Roosa teelt, Kalda bussipeatuse juurest loodesse keerava väiksema külavahetee lõunapoolsele kaldale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu kuulub arvatavasti II aastatuhandesse. Kalmistu juurest põllult on tulnud kündes välja pealuid. Olevat kunagi leitud ka pronksist sõlg, mis aga läinud kaduma. Kalmistu on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1972. a. Rahvasuus nimetatakse kohta Lubjamäeks.</span>


source: A
code: 13690
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 2797
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu asub Mustjõe ja Pärlijõe luhtadest kõrgemale tõusva neemiku lõunapoolsel veerul. Matmiseks kasutatud ala põhjaserv ulatus Virunuka tarandkalme reg nr 13694 XIII ja XIV tarandi kohal lõunapoolse äärevareni. Kalmistu ida- ja lõunapoolne piir ei ole täpselt teada, kuid see võib ulatuda Virunuka kivikalmeni reg nr 13693.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Viru külas. Kalmistu jääb Mustjõest umbes 1 km ida poole Antsla-Sänna maantee lõunapoolsele küljele, Virunuka tarandkalmete (reg nr 13691-13694) kõrvale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistut kaevati 1963. a seoses teaduslike arheoloogiliste kaevamistega Virunuka tarandkalme reg nr 13694 juures. Leiti 19 luustikku, millede juures oli rohkesti panuseid. Antropoloogiline materjal, leiud ja kaevamiste arheoloogilised aruanded ning fotod säilitatakse Ajaloo Instituudis. Luustike juurest saadud leidude alusel võib varasemad matused dateerida 14. saj algusesse. Osa luustikest, mis on ilma panusteta võivad olla ka hilisemad. Kalmistu esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1971. a.</span>


source: A
code: 13691
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 2788
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme läbimõõt on 14,5 m. Pärast teaduslikke arheoloogilisi kaevamisi on kalmel taastatud kahe tarindi müürid. Läänepoolne tarind on ümbritsetud kiviridadega kahekordselt, idapoolsel tarindil on kahekordne ainult idapoolne küljemüür (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Viru külas. Kalme jääb Mustjõest umbes 1 km ida poole Antsla-Sänna maantee lõunapoolsele küljele. Kalme on Virunuka tarandkalmetest (reg nr 13691-13694) kõige läänepoolsem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme võib ehituse ja leiumaterjali alusel dateerida 2.-6. sajandisse. Virunuka kalmed (reg nr 13691-13694) on märgitud 1922. a A. Suiki Rõuge kihelkonna kirjelduses lk 5-7 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmetel tegi proovikaevamised 1952. a H. Moora. 1957.-1964. a kaevati kalmed täielikult läbi arheoloog S. Laulu juhatusel. Kalmetest saadi hulgaliselt põletatud luid ja leide, mida säilitatakse Ajaloo Instituudis. Kalmete ehituse ja leiumaterjali üksikasjalik analüüs on avaldatud: S. Laul Virunuka tarandkalmed Võru rajoonis, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised, Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 3, lk 317-360. Kalmed on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1971. a.</span>


source: A
code: 13692
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 2789
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme pikkus on 24 m ja laius 20 m. Pärast teaduslikke arheoloogilisi kaevamisi on kalmel taastatud nelja tarindi müürid. Nendest terved on läänepoolse I tarindi müürid, millest läänepoolne küljemüür on kahekordne. II tarindist on säilinud paar kivi idapoolsest küljemüürist ja lõunapoolsest otsamüürist, kusjuures põhjapoolne otsamüür puudub. III tarindi idapoolne küljemüür ja otsamüürid on säilinud, läänepoolstst müürist on alles ainult kaks kivi. Otsmisest, idapoolsest IV tarindist on alles põhjapoolne otsamüür ja kagupoolne nurk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Viru külas. Kalme jääb Mustjõest umbes 1 km ida poole Antsla-Sänna maantee lõunapoolsele küljele. Kalme on Virunuka tarandkalmetest (reg nr 13691-13694) läänepoolt teine, asudes kivikalme reg nr 13691 kõrval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme võib ehituse ja leiumaterjali alusel dateerida 2.-6. sajandisse. Virunuka kalmed (reg nr 13691-13694) on märgitud 1922. a A. Suiki Rõuge kihelkonna kirjelduses lk 5-7 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmetel tegi proovikaevamised 1952. a H. Moora. 1957.-1964. a kaevati kalmed täielikult läbi arheoloog S. Laulu juhatusel. Kalmetest saadi hulgaliselt põletatud luid ja leide, mida säilitatakse Ajaloo Instituudis. Kalmete ehituse ja leiumaterjali üksikasjalik analüüs on avaldatud: S. Laul Virunuka tarandkalmed Võru rajoonis, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised, Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 3, lk 317-360. Kalmed on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1971. a.</span>


source: A
code: 13693
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 2790
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pärast teaduslikke arheoloogilisi kaevamisi on kalmel taastatud väikese 3,9 x 2,3 m suuruse tarindi müürid (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Viru külas. Kalme jääb Mustjõest umbes 1km ida poole Antsla-Sänna maantee lõunapoolsele küljele. Kivikalme reg nr 13693 jääb kivikalmest reg nr 13692 ligikaudu 42 m kagupoole. Kalme kuulub Virunuka tarandkalmete gruppi (reg nr 13691-13694).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme võib ehituse ja leiumaterjali alusel dateerida 2.-6. sajandisse. Virunuka kalmed (reg nr 13691-13694) on märgitud 1922. a A. Suiki Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 5-7 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmetel tegi proovikaevamised 1952. a H. Moora. 1957.-1964. a kaevati kalmed täielikult läbi arheoloog S. Laulu juhatusel. Kalmetest saadi hulgaliselt põletatud luid ja leide, mida säilitatakse Ajaloo Instituudis. Kalmete ehituse ja leiumaterjali üksikasjalik analüüs on avaldatud: S. Laul Virunuka tarandkalmed Võru rajoonis, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised, Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 3, lk 317-360. Kalmed on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1971. a.</span>


source: A
code: 13694
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 2791
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme pikkus on 63,5 m ja laius 20-30 m ning ta koosneb 14 tarindist. Pärast teaduslikke arheoloogilisi kaevamisi on kalmel taastatud tarindite müürid. Kalme läänepoolses osas on tarinditest I-V säilinud ainult nende põhjapoolsed osad, lõunapoolsetele otsamüüridele kuuluvad ainult kolm kivi II tarindi kohal. Tarindite VI-XII müürid on säilinud tervikuna, kusjuures nad on lõuna poolt piiratud veel teistkordse kivireaga. Ka XIII-XIV tarindi müürid on alles, ainult XIV tarindi kirdenurgast puudub paar kivi (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Viru külas. Kalme jääb Mustjõest umbes 1 km ida poole Antsla-Sänna maantee lõunapoolsele küljele. Kivikalme reg nr 13694 jääb kivikalmest reg nr 13691 ja reg nr 13692 kirde poole. Kalme kuulub Virunuka tarandkalmete gruppi (reg nr 13691-13694).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme võib ehituse ja leiumaterjali alusel dateerida 2.-6. sajandisse. Virunuka kalmed (reg nr 13691-13694) on märgitud 1922. a A. Suiki Rõuge kihelkonna kirjelduses, lk 5-7 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmetel tegi proovikaevamised 1952. a H. Moora. 1957.-1964. a kaevati kalmed täielikult läbi arheoloog S. Laulu juhatusel. Kalmetest saadi hulgaliselt põletatud luid ja leide, mida säilitatakse Ajaloo Instituudis. Kalmete ehituse ja leiumaterjali üksikasjalik analüüs on avaldatud: S. Laul Virunuka tarandkalmed Võru rajoonis, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised, Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 3, lk 317-360. Kalmed on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1971. a.</span>


source: A
code: 13695
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 1908
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme asub nõlvakul, mis langeb põhja suunas. Kalme täpseid mõõtmeid on raske määrata, kuid see näib olevat ida-lääne suunas pikergune, suurusega umbes 14 x 6 meetrit. Kalme tõuseb ümbrusest veidi kühmjalt kõrgemale. Kivivare koosneb väiksematest kividest, osa neist on kunagiselt põllult kalme peale veetud. Ümbruskonna rahvas teab, et suured kivid on väljakangutatud ja ehitusele viidud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalme asub endise jaotuse järgi Rõuge kihelkonnas, Viru külas. Kalme juurde pääseb Antsla-Sänna maanteelt 29 km ja 30 km vahelt lõuna poole, metsateele keerates. Kalme asub teeristist umbes 0,5 km kaugusel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme kuulub I aastatuhande I poolde. Kalme on märgitud 1922. a A. Suigi Rõuge kihelkonna   muinasjäänuste kirjelduses, lk 8 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Leide kalmest ei ole teada. Kalme on võetud riikliku kaitse alla 1964. a.</span>


source: A
code: 6412
name: Rist, 1590 (paas)
type: kunstimälestis
alt_id: 179-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivist tahutud risti kõrgus põhjapoolsest 209 cm, lõunapoolsest äärest 193 cm, jalami laius 86 cm, laius külgmiste haarade alt 26 cm, ülemise haara kõrgus 48.5 cm. Ülemise nupu läbimõõt 6 cm, kõrgus 4 cm. Külgmise haara pikkus 38 cm, külgmise haara nupu läbimõõt 8 cm ja kõrgus 2 cm. Haarade otste laius 43 cm, paksus 14 cm. Risti tüve paksus on 83 cm kõrgusel 15 cm. 

Lõunapoolne haru on murdunud, lääneküljel on 84 cm kõrgusel mõra, sellest allpool ca 4 cm paksune kiht risti tüve küljest lahti ja selle kohalt on 4 cm paksune kiht ära kukkunud. Kiri ristil on väga halvasti loetav ja kohati hävinud.</span>


source: A
code: 27264
name: Tuuliku talu ait
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tsementkivist katusega ümar-rõhtpalkidest kaheruumiline hoone, otsasissepääsuga rehielamu suunas. Otsaseinad kaetud püstlaudisega, paremal küljel kaasaegne eest lahtine varjualune. Põhiruumile liidetud ette väiksem, rõhtpalkidest eesruum, ruumides laudpõrand, põhiruumil ümarpalk lagi. Algne uks hiljem suurendatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt 19. saj. pärineva aida asend rehemaja kambriosa vastas on tüüpiline Eesti taluõuele. Moodustab koos teiste taluhoonetega terviklikult säilinud, Harju- ja Lääne-Eesti üleminekualale tüüpilise talukompleksi.</span>


source: A
code: 27265
name: Tuuliku talu saun
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tsementkividest katusega rõhtpalkehitis, seinad hiljem püstlaudisega üle löödud.Põhiruumideks leili- ja eesruum. Leiliruumi teises otsas laeta, kruusapõrandaga ruum. Selle ruumi tagumine osa liidetud leiliruumi külge postliitega, palklaega ja puust sagarhingedega väikese uksega. Leiliruumis lahtise kerisega ahi, poolenisti müüritud katel. Säilinud originaalaken, tenderpiitadega ukseavad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Nissi kihelkonnas puudusid üldjuhul saunad 19. saj. lõpuni. Pesti rehetoas. Hiljem ehitatud saunade puhul kasutati saartele omast planeeringut. Ehitusaasta "1891" on traadist keeratuna laeta otsaruumi esiseina siseküljel.</span>


source: A
code: 27266
name: Tuuliku talu suveköök
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikulise põhiplaaniga, kõrge, vabalt laotud raudkivimüüritisega ehitis, mis kaetud laudadest viilkatusega, mis omakorda kaetud eterniidiga. SissepääsO-otsaseinas. Sees on säil. palk-katlapuu kahe tellitava puust katlakooguga ja raudpada. Muldpõrand.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algelise püstkoja järglane - suvine keetmiskoht neljaseinalise, laeta ja muldpõrandaga suvekoda ehitati Põhja- ja Lääne-Eestis kivist müüridele. Selline ehitusviis pärineb 19. saj.-st. Katus tehti esialgu laudadest (säilinud eterniidi all). Suvekojad algselt lahtise keedukoldega, mille kohal pajapuu ja katel.</span>


source: A
code: 27267
name: Tuuliku talu sepikoda
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ruudukujulise põhiplaaniga, otsasissepääsuga rõhtpalk ehitis, tõrvatud laudkatus. Uksepoolne viil rõhtpalkidest, tagumine püstlaudadest. Tagaseina ääres ääs ja lõõts - asend Lääne-Eestis erandlik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lääne-Eesti taludesse rajati sepikojad enamasti 19. saj. II poolel; varemalt kasutati vallaseppa, kelle töötasu oli valla poolt. Sepikojad tihti palkidest ja viilkatusega. Ukse asend otsaseinas on iseloomulik Läänemaale.</span>


source: A
code: 27268
name: Tuuliku talu küün
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ristkülikukujulise lihtsa põhiplaaniga hoonega, millel on kõrge kimmkattega viilkatus. Hoone seinad on kaetud püstlaudadega ning küljel asuvad kahepoolsed väravad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. saj. algusest pärinevad avarad, laeta küünid, mille seinad püstlaudadest, sj kasutati postkonstruktsiooni. Küünidel kõrged kahe poolega väravad. Neis säilitatud loomasööta (hein). Tüüpiline 1930.aastatele (1938) kogu Eestis.</span>


source: A
code: 27269
name: Tuuliku talu kartulikoopad (4 tükki)
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>4 kartulikoobast - 2 tuuliku ja 2 sepikoja juures. Munakividest salved 2x2 m. Pealt kaetud palkidega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kartulite ületalve hoidmise vajadus tekkis ühenduses kartulikasvatuse levikuga Eesti taludes alates 19. saj. algusest. Koopad olid keldrite eelkäijad juurvilja (hiljem kartuli) hoiukohana üldiselt kuni 19. saj. keskpaigani, kuid kasutati kohati palju hiljemgi. Koopaid on kaetud õlgede või okstega ning liiva- või mullakihiga.</span>


source: A
code: 13705
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1918
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune. Kääpa läbimõõt on 10 m, kõrgus 0,8-0,9 m. Kääpa keskel on lohk läbimõõduga 2 m ja sügavusega 0,5-0,6 m. Kääbast ümbritsev kraav pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääpad (reg nr 13704-13706) asuvad endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpad jäävad Rõuge-Vastseliina maantee äärde, 400 m Hinsa-Vana-Saaluse teeristist Vastseliina poole. Kääpad paiknevad liivasel tasandikul. Kääbas reg nr 13705 asub kääpast reg nr 13704 ligikaudu 4 m lääne pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades peaks see kuuluma I aastatuhande II poolde. Kääpaid (reg nr 13704-13706) Juraski külas on kirjeldanud T. Karopun Vastseliina kihelkonna muinasjäänuste kirjelduses, 1922. a, lk 27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). T. Karopuni andmeil olevat kääpa läbimõõt olnud 9 m.</span>


source: A
code: 13706
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1919
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune. Kääpa läbimõõt on 8 m ja kõrgus 0,3 m. Kääbas on väga lõhutud, peaaegu täielikult on hävinenud tema idapoolne osa. Lõuna poole oleva madala lohu läbimõõt on 1 m ja sügavus 0,1-0,2 m. Kääbast ümbritsev kraav pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääpad (reg nr 13704-13706) asuvad endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpad jäävad Rõuge-Vastseliina maantee äärde, 400 m Hinsa-Vana-Saaluse teeristist Vastseliina poole. Kääpad paiknevad liivasel tasandikul. Kääbas reg nr 13706 asub kääpast reg nr 13705 ligikaudu 2 m edela suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades peaks see kuuluma I aastatuhande II poolde. Kääpaid (reg nr 13704-13706) Juraski külas on kirjeldanud T. Karopun Vastseliina kihelkonna muinasjäänuste kirjelduses, 1922. a, lk 27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). T. Karopuni andmeil olevat kääpa läbimõõt olnud 12 m.</span>


source: A
code: 13707
name: Kivikalme "Kerikoase"
type: Kalme
alt_id: 78-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme asub kõrgel Kerikumäe lael. Kalme juures hakkab maapind veidi langema kirde suunas. Kalme ise moodustab ümbrusest esiletõusva kühmu, mis paistab juba eemalt silma. Enamus kalmest on hävitatud. Järelejäänud kühmu läbimõõt on 13 m ja kõrgus 0,5-0,7 m. Pinnasest paistab välja kivinukke. Kalme lõunaservale on veetud kive (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kalme asetseb Kerikumäe järve põhjakaldalt kõrguval Kerikumäel. Mäe jalami ja järve vahelt läheb Vana-Vastseliina-Käänu maantee. Kivikalmest ida poole jääb Kirikumäe turismitalu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme tõenäoline dateering on I aastatuhande I pool. Kerikumägi, kui vana rootsi kiriku ase on ära märgitud 1922. a T. Karopuni poolt koostatud Vastseliina muinasjäänuste kirjelduses, lk 43 (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1976. a kevadel kohta inspekteerides leiti siin kivikalme.</span>


source: A
code: 13709
name: Kalmistu "Kalmete mägi"
type: Kalmistu
alt_id: 99-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmetemägi kujutab endast ümbrusest kõrgemat looduslikku küngast. Küngas on ümmarguse kupli kujuline, läbimõõduga 50-60 m. Selle edela- ehk maanteepoolne ja lõunapoolne külg on järsemad, põhja- ja kirdenõlvad laugjamad (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kalmistu paikneb Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa maantee 273 km läheduses, maanteest põhja pool. Kalmistu kõrvalt viib külavahetee Vastseliina kiriku juurde.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme kuulub 15.-18. sajandisse. Kalmistut on kirjeldanud 1922. a T. Karopun Vastseliina muinasjäänuste kirjelduses, lk 31 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Tol ajal on kalmistu olnud põllu all. T. Karopun on märkinud, et kalmest on leitud luid ja esemeid. Ka on kalmistul olnud kunagi kivist rist.</span>


source: A
code: 13710
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 97-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistuna on kasutatud teest põhjapoole jäävat küngast, mille jõe- ja teepoolne serv on järsk, loode ja põhjapoolne langeb laugelt. Künka edelapoolne ots on kruusa võtmisega maha kaevatud. Koht jätab tavalise kruusakünka mulje (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Endise Hindoala veski kohal ulatuvad Piusa jõe läänekaldani kaks neemikukujulist kõrgendikku. Nende kõrgendikkude vahelt läheb läbi kitsas külavahetee. Kalmistuna on kasutatud põhjapoolset küngast.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu kuulub 15.-18. sajandisse. Kalmet on kirjeldanud 1888. a G. Loescheke, Alt Gräber in der Umgegend von Neuhausen, lk 210 kivikalmena, mis on olnud 17 m pikk põhja-lõuna suunas ja vastassuunas 12 m lai ning ehitatud suurtest kividest. 1922. a märgib T. Karopun Vastseliina muinasjäänuste kirjelduses, lk 34, et kive on ainult üksikuid järgi jäänud (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmistu maa-alalt ja lähedusest leitud arheoloogilised leidud asuvad Ajaloo Instituudis.</span>


source: A
code: 13748
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 108-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ida-lääne suunas veidi piklik. Kääpa mõõtmed on ida-lääne suunas 10 m, põhja-lõuna suunas 7 m, kõrgus 1,2-1,3 m. Kääpa põhjapoolne nõlv on järsem kui lõunanõlv, lääne ja loodeservas on märgatav kraav. Kääpa keskele on kaevatud umbes 0,5 m sügavune auk, mõõtmetega 1 x 0,5 m. Augu servad on sammaldunud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 13748-13751) asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpad jäävad Puutli külast mööda Puutli-Imaru teed minnes ligikaudu 700 m põhja poole, Sõrru tee põhjapoolsele servale metsa alla. Mälestis reg nr 13748 on kääbastest läänepoolseim.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbaskalmistu (reg nr 13748-13751) avastati 1978. a Vastseliina kihelkonna muististe inspekteerimisel. Kääpad juhatas arheoloog S. Laulule Tiit Kirch. Kääpad esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1978. a.</span>


source: A
code: 13749
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 109-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, läbimõõduga 5 m, kõrgusega 0,5-0,6 m. Kääbas on kahjustamata (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 13748-13751) asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpad jäävad Puutli külast mööda Puutli-Imaru teed minnes ligikaudu 700 m põhja poole, Sõrru tee põhjapoolsele servale metsa alla. Kääbas reg nr 13749 jääb kääpast reg nr 13748 ida poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbaskalmistu (reg nr 13748-13751) avastati 1978. a Vastseliina kihelkonna muististe inspekteerimisel. Kääpad juhatas arheoloog S. Laulule Tiit Kirch. Kääpad esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1978. a.</span>


source: A
code: 13750
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 110-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, läbimõõduga 12 m, kõrgusega 1- 1,2 m. Kääpa keskosa on lõhutud, siin on 3 x 4 m suurune ja umbes 1 m sügavune auk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 13748-13751) asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpad jäävad Puutli külast mööda Puutli-Imaru teed minnes ligikaudu 700 m põhja poole, Sõrru tee põhjapoolsele servale metsa alla. Kääpa reg nr 13750 ja kääpa 13750 jalamid puutuvad omavahel peaaegu kokku.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbaskalmistu (reg nr 13748-13751) avastati 1978.a Vastseliina kihelkonna muististe inspekteerimisel. Kääpad juhatas arheoloog S. Laulule Tiit Kirch. Kääpad esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1978. a.</span>


source: A
code: 13751
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 111-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, läbimõõduga 7 m, kõrgusega 0,7-0,8 m. Kääpa tipus on väike 0,5 x 0,5 m suurune madal auk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 13748-13751) asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpad jäävad Puutli külast mööda Puutli-Imaru teed minnes ligikaudu 700 m põhja poole, Sõrru tee põhjapoolsele servale metsa alla. Kääbas reg nr 13751 asub kääpast reg nr 13750 ligikaudu 5 m kirde pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbaskalmistu (reg nr 13748-13751) avastati 1978. a Vastseliina kihelkonna muististe inspekteerimisel. Kääpad juhatas arheoloog S. Laulule Tiit Kirch. Kääpad esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1978. a.</span>


source: A
code: 13752
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 14-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhiplaanilt ümmargune, läbimõõduga 12 m, kõrgus umbes 1,5 m. Kääbast ümbritseb kraav, mis eriti ilmekalt tuleb esile ida- ja lõunapoolses servas. Kääbas on tugevasti lõhutud sõjaaegsete kaevikutega. Nii on kääpa keskel 1,5 x 1,5 ja 1 meetri sügavune auk. Sama suured augud on loodepoolses servas. Lääneservas on auk mõõtmetega 3 x 2 m, lõunaservas mõõtmetega 1 x 2 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääbas paikneb Kääpa-Obinitsa-Võmmorsi-Petseri maanteest ligikaudu 60 meetrit ida pool. Kääpast umbes 300 m loodes asub endine Kõrgesilla vesiveski. Kääbast ümbritseb tasane metsane maastik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbast on maininud T. Karopun Vastseliina muinasjäänuste kirjelduses, lk 24 (käsikiri Ajaloo Instituudis).</span>


source: A
code: 13753
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 98-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääpa-Obinitsa-Võmmorsi-Petseri maanteest lõuna pool, Tabina külavaheteest ligikaudu 140 m lõunas paikneva kõrgendiku lael.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu kuulub 15.-18. sajandisse. Teateid kalmistu kohta sai arheoloog S. Laul 1975. a ümbruskonna muistiseid inspekteerides. Kohalike elanike teadete kohaselt olevat sellelt maa-alalt kündes leitud luid. Rahvapärimuse järgi olla mäel olnud ennemuiste kirik, kust kell veerenud alla Tabina järve. T. Karopun on oma 1922. a Vastseliina muinasjäänuste kirjelduses, lk 22 märkinud Tabina küla ümbruse muististe kaardil kalmistukohal „püha männa“ olemasolu (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muistis on esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1977.a.</span>


source: A
code: 13758
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 104-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on lame, ümmargune, laialivalgunud ilmega, läbimõõduga 5 m. Kääpa kõrgus on 0,4-0,5 m. Lõhkumisjälgi näha ei ole (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 13757-13759) asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääbastik paikneb Viluste-Lindora maanteest ligikaudu 450 m lääne pool. Kääbaste juurde viib tee, mis pöörab lääne poole maantee 22 km lähedusest, kohast kus Kalpa oja jookseb maantee alt läbi. Kääpad asuvad metsas Kalpa oja lõunakaldal. Kõrgendiku ja Kalpa oja vahele jääb umbes 80 m laiune madalik. Kääbas reg nr 13758 asetseb kääpast reg nr 13757 ligikaudu 10 m ida pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbastiku (reg nr 13757-13759) kohta sai teateid arheoloog S. Laul 1977. a suvel Lindora metsatehnikult E. Puusepalt. Kääpad esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a.</span>


source: A
code: 13759
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 105-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääpa  läbimõõt on 10 m ja kõrgus umbes 1 m. Kääpa servad tõusevad laugjalt, keskosa tõuseb järsemalt, moodustades nagu omaette kupli. Ümber kääpa on märgatav kraav. Kääbas on väliselt terve (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 13757-13759) asub endise jaotuse järgi Vastseliina kihelkonnas. Kääbastik paikneb Viluste-Lindora maanteest ligikaudu 450 m lääne pool. Kääbaste juurde viib tee, mis pöörab lääne poole maantee 22 km lähedusest, kohast kus Kalpa oja jookseb maantee alt läbi. Kääpad asuvad metsas Kalpa oja lõunakaldal. Kõrgendiku ja Kalpa oja vahele jääb umbes 80 m laiune madalik. Kääbas reg nr 13759 asetseb kääpast reg nr 13758 ligikaudu 8 m ida pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub arvatavasti I at II poolde. Kääbastiku (reg nr 13757-13759) kohta sai teateid arheoloog S. Laul 1977. a suvel Lindora metsatehnikult E. Puusepalt. Kääpad esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a.</span>


source: A
code: 11460
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1162
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kolmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11460-11462. Kääbas reg nr 11460 on madal, laugete nõlvadega ja pealt kumer. Tema läbimõõt on 7 m ja kõrgus 0,2-0,3 m. Kääpa lõunapoolne osa on 1974. a koostatud mälestise passi andmetel tee-ehituse käigus lõhutud ja lääneosas esineb väga madal sammaldunud lohk. Kääbast ümbritsev kraav pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11463-11469) paikneb Tuderna metsavahi talu vahetus läheduses, sellest ligikaudu 400 m ida pool, Liiva-Tuderna-Lindora maanteest põhja pool, Piusa jõe ürgoru terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääpaid Liiva-Tuderna maantee ääres on maininud baltisakslane J. Klinge 1884. a teoses "Ueber Verberitung von alten Begraebnissplatzen im Neuhausen Kirchspiel" (käsikiri Ajaloo Instituudis) ning T. Karopun 1922. a Vastseliina kihelkonna kirjelduses lk 16 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kääbastele on koosataud pass 1974. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11461
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1163
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kolmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11460-11462. Kääbas reg nr 11461on madal, laugete nõlvadega ja pealt kumer. Tema läbimõõt on 7 m ja kõrgus 0,2-0,3 m. Kääpa keskel ja kirdeosas esineb madalaid sammaldunud lohke. Kääbast ümbritsev kraav pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11463-11469) paikneb Tuderna metsavahi talu vahetus läheduses, sellest ligikaudu 400 m ida pool, Liiva-Tuderna-Lindora maanteest põhja pool, Piusa jõe ürgoru terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääpaid Liiva-Tuderna maantee ääres on maininud baltisakslane J. Klinge 1884. a teoses "Ueber Verberitung von alten Begraebnissplatzen im Neuhausen Kirchspiel" (käsikiri Ajaloo Instituudis) ning T. Karopun 1922. a Vastseliina kihelkonna kirjelduses lk 16 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kääbastele on koosataud pass 1974. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11462
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1164
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kolmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11460-11462. Kääbas reg nr 11460 on madal, laugete nõlvadega ja pealt kumer. Tema läbimõõt on 7 m ja kõrgus 0,2-0,3 m. Kääpa keskosas esineb madal sammaldunud lohk. Kääbast ümbritsev kraav on jälgitav põhja- ja kirdepoolsel jalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11463-11469) paikneb Tuderna metsavahi talu vahetus läheduses, sellest ligikaudu 400 m ida pool, Liiva-Tuderna-Lindora maanteest põhja pool, Piusa jõe ürgoru terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääpaid Liiva-Tuderna maantee ääres on maininud baltisakslane J. Klinge 1884. a teoses "Ueber Verberitung von alten Begraebnissplatzen im Neuhausen Kirchspiel" (käsikiri Ajaloo Instituudis) ning T. Karopun 1922. a Vastseliina kihelkonna kirjelduses lk 16 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kääbastele on koosataud pass 1974. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11463
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1131
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb seitsmest ümmargusest liivast kuhjatud kääpast reg nr 11463-11469. Ümmarguste kääbaste läbimõõt jääb vahemikku 6-9 m. Nende kõrgus on väga madal jäädes vahemikku 0,1-0,6 m. Kõigil kääbastel esineb madalaid sammaldunud lohke. Kraavid kääbaste ümber on mõnel pool märgatavad ja mõnel pool vaevumärgatavad.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11463-11469) paikneb Tuderna metsavahi talu vahetus läheduses, sellest kirde ja ida pool, Tuderna jõe vasaku kalda läheduses, Liiva-Tuderna-Lindora maantee läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11463-11469) on maininud baltisakslane J. Klinge 1884. a teoses "Ueber Verberitung von alten Begraebnissplatzen im Neuhausen Kirchspiel" (käsikiri Ajaloo Instituudis) ning T. Karopun 1922. a Vastseliina kihelkonna kirjelduses lk 16 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kääbastele on koosataud pass 1974. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11465
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1133
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb seitsmest ümmargusest liivast kuhjatud kääpast reg nr 11463-11469. Ümmarguste kääbaste läbimõõt jääb vahemikku 6-9 m. Nende kõrgus on väga madal jäädes vahemikku 0,1-0,6 m. Kõigil kääbastel esineb madalaid sammaldunud lohke. Kraavid kääbaste ümber on mõnel pool märgatavad ja mõnel pool vaevumärgatavad.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11463-11469) paikneb Tuderna metsavahi talu vahetus läheduses, sellest kirde ja ida pool, Tuderna jõe vasaku kalda läheduses, Liiva-Tuderna-Lindora maantee läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11463-11469) on maininud baltisakslane J. Klinge 1884.a teoses "Ueber Verberitung von alten Begraebnissplatzen im Neuhausen Kirchspiel" (käsikiri Ajaloo Instituudis) ning T. Karopun 1922. a Vastseliina kihelkonna kirjelduses lk 16 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kääbastele on koosataud pass 1974. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11554
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 2566
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on suures osas hävinenud, alles on temast vaid idasektor, mistõttu tema suurust on raske määrata. Otsustades säilinud kääpa põhja järgi on tegemist olnud ümmarguse kääpaga (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas paikneb Tartu-Petseri raudteest vahetult kirde pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Andmeid kääbaskalmistu kohta esineb J. Jungi kogutud käsikirjades (käsikiri Ajaloo Instituudis). Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 32-34 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Ugarti andmetel on selles kääbastikus kaheksa kääbast, neist üks piklik, teised ümmargused. Neist ühest ümmargusest kääpast oli kirjeldamise ajaks alles vaid kääpa ase, tugevasti oli lõhutud ka piklik kääbas. Piklik kääbas pole enam alles. Suures osas hävinenud on ka üks ümmargune kääbas (mälestis reg nr 11554). 1970. a sügisel kohta inspekteerides leiti kõige läänepoolsema kääpa (reg nr 11551) läheduses veel kaks madalat kääbast (mälestised reg nr 11552 ja 11553), mida O. Ugartil mainitud ei ole (M. Auna inspektsiooniaruanne Ajaloo Instituudis). Kääpasse reg nr 11548 sissekaevatud lohu profiili puhastades leiti sealt mõned põlenud luukillud (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11555
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 990
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kahest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11555-11556). Kääpa reg nr 11555 läbimõõt on ligikaudu 7 m ja kõrgus 0,8 m. Kääbas asub otse Võhandu jõe ääres, mistõttu tema loodepoolne külg on jõe poolt ära uuristatud. Kääbas on ümmargune, üsna madal ning laugete nõlvadega. Kääpa kagu- ning lõunajalamil võib märgata madalaid lohke. Kääpa kirdeosas on suurem raudkivi, millele on väike rist sisse raiutud.  Kraav kääpa ümber pole märgatav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11555-11556), mis paikneb Võru-Räpina maanteest põhja pool, vahetult Võhandu jõe ääres, nõrgalt soostunud tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub see I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11555-11556) on lähemalt kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 29 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kus ta märgib, et suurema kääpa kõrgus on 1,5 m ja väiksema kõrgus 0,75 m. Mälestisele on 1972. a septembris koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11556
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 991
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kahest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11555-11556). Kääpa reg nr 11556 läbimõõt on ligikaudu 13 m ja kõrgus 2,1 m. Kääbas on ümmargune, tema kagu- ja lõunaküljed on üsna lauged. Kääbas on üsna lõhutud, millest tingituna on muutunud ka tema kuju ja kõrgus. Kääpa põhja- ja kirdekülge ning keskossa on kaevatud suurem laskurpesa. Kohaliku elaniku J. Rammo suulistel andmetel olevat sellesse kääpasse maetud 1941. a kaitselahingus langenud punaarmeelasi, kes hiljem olevat aga ümbermaetud. Kraav kääpa ümber pole märgatav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11555-11556), mis paikneb Võru-Räpina maanteest põhja pool, vahetult Võhandu jõe ääres, nõrgalt soostunud tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub see I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11555-11556) on lähemalt kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 29 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kus ta märgib, et suurema kääpa kõrgus on 1,5 m ja väiksema kõrgus 0,75 m. Mälestisele on 1972. a septembris koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11557
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 992
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11557-11560). Kääpa reg nr 11557 läbimõõt on ligikaudu 11 m ja kõrgus 1,6 m. Kääbas on ümmargune, üsna ühtlaselt kõrgemate, järsemate nõlvadega, kuigi põhjakülg on siiski mõnevõrra järsem ja kõrgem, lõunakülg aga laugem. Kääpa kirde- ja idaosas võib märgata madalaid sammaldunud lohke. Kraav kääpa ümber pole märgatav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11557-11560), mis paikneb Võru-Räpina maanteest loode pool, vahetult Võhandu jõe ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub see I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11557-11560) on lähemalt kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 29 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kus ta märgib, et kääpaid on kaevatud, kuid ei teata, kes ja millal kaevas ning milliseid leide sealt saadi. Mälestisele on 1972. a septembris koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11558
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 993
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11557-11560). Kääpa reg nr 11558 läbimõõt on ligikaudu 10 m ja kõrgus 1,2 m. Kääbas on ümmargune, üsna ühtlaselt kõrgemate, järsemate nõlvadega, kuigi lõunakülg on siiski mõnevõrra madalam ja laugem, kusjuures kääpa piirjoon lõunajalamil on üsna ebamäärane. Kääpa põhjaosas ja põhjanõlval, samuti kaguosas  võib märgata madalaid sammaldunud lohke. Kraav kääpa ümber pole märgatav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11557-11560), mis paikneb Võru-Räpina maanteest loode pool, vahetult Võhandu jõe ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub see I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11557-11560) on lähemalt kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 29 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kus ta märgib, et kääpaid on kaevatud, kuid ei teata, kes ja millal kaevas ning milliseid leide sealt saadi. Mälestisele on 1972. a septembris koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11559
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 994
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11557-11560). Kääpa reg nr 11559 läbimõõt on ligikaudu 10 m ja kõrgus 0,7 m. Kääbas on ümmargune, üsna madal ja lame ning  laugete nõlvadega. Kääbas on võrdlemisi hästi säilinud.  Kraav kääpa ümber pole märgatav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11557-11560), mis paikneb Võru-Räpina maanteest loode pool, vahetult Võhandu jõe ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub see I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11557-11560) on lähemalt kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 29 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kus ta märgib, et kääpaid on kaevatud, kuid ei teata, kes ja millal kaevas ning milliseid leide sealt saadi. Mälestisele on 1972. a septembris koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11567
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 981
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast  kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11567 on loode-kagu suunas piklik, pealt kumer. Tema pikiküljed on olnud nähtavasti ühesuguselt järsemad. Kääpa üldpikkus on 30 m, laius 5-9 m, kusjuures kitsamad on kääpa loode- ja kaguosad. Kääpa kõrgus on 0,4-1,2 m, kääpa keskosa on kõrgem ja järsem, loode- ja kaguosa madalad ja lauged. Kääpal esineb kahjustusi kaguosas ja kirdepiirkonnas. Kahjustusega on rikutud kääpa algset kuju ja nõlvade järskust. Loodeotsas oleva lohu kaevamisega on rikutud ka kääpa esialgset pikkust. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka. Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11568
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 982
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11568 läbimõõt on 12 m ja kõrgus 0,5-0,6 m. Kääbas on väga madal ja  laugete nõlvadega ning üsna laialivalguvate piirjoontega. Kääpa kirdeosas esineb kahjustusi, mis on rikkunud ka kääpa kirdejalamit. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka. Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11569
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 983
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast  kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11569 läbimõõt on 11m ja kõrgus 1,1-1,2 m. Kääbas on ümmargune ning algselt üsna järsunõlvaline kõrge kääbas olnud, tema põhjapoolne külg on kõrgem ja järsem kui lõunapoolne külg. Kääpal esineb madalaid , sammaldunud lohke. Kraav kääpa ümber on vaevumärgatav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka.  Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11570
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 984
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast  kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11570 pikkus on 12 m, laius 9-9,5 m ja kõrgus 0,6-1 m. Kääbas on pealt kumer, ovaalse põhiplaaniga, võrdlemisi madal ja laugenõlvaline. Kääbas on  piklik loode-kagu suunas, kõrgem on kääpa kirdekülg, madalam ja laugem aga edelakülg. Kääpal esineb madalaid, sammaldunud lohke. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka. Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11571
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 985
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast  kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11571 pikkus loode-kagu suunas on 9 m, laius vastassuunas aga 8 m ja kõrgus 0,7-0,8 m. Kääbas on pealt kumer ja laugenõlvaline. Algselt on kääbas olnud nähtavasti ümmargune, nüüdseks on see aga natuke ovaalseks valgunud. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka. Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11572
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 986
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast  kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11572 läbimõõt on 9 m ja kõrgus 0,5-0,8 m. Kääbas on ümmargune, pealt kumer ja laugenõlvaline. Kõrgem on kääpa idapoolne külg.  Edelapoolses osas esineb madal sammaldunud lohk. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka.  Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11573
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 987
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub neljast ümmargusest, kahest piklikust ja ühest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11567-11573). Kääpa reg nr 11573 pikkus on 15 m, laius 10 m ja kõrgus 0,3-0,5 m. Kääbas on loode-kagu suunas piklik, väga lauge, madal ja pealt lame. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Räpina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmisusse (mälestised reg nr 11567-11573), mis paikneb vahetult Tartu-Värska maantee ääres, Ristipalo kalmistust (mälestis reg nr 4206) põhja pool. Maastikuliselt paikneb kääbaskalmistu ümbruskonnast veidi kõrgemal loode-kagu suunalisel liivaseljakul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistut (mälestised reg nr 11567-11573) on kirjeldanud O. Ugart Räpina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Muuhulgas ta kirjutab, et kääpad on halvasti säilinud, lamedad, ilma kindlate piirjoontega. Kääpaid on tallanud kari ning hobused. Kääpast reg nr 11567 kagu pool on asunud veel üks ümmargune kääbas, mis oli kääbastikus kõrgeim ja paremini säilinud kääbas. See kääbas olevat ära kaevatud umbes 1953.-1954. aastate paiku, kusjuures kaevamisel olevat leitud vaid tuhka. Rahvapärimuse olevat ärakaevatud kääbas olnud tuntud „Puuskamäe“ nime all. Ülejäänud kääpad on rahvapärimuses olnud tuntud kui patareiasemed rootsi ajast. Lisaks on rahvapärimuses ka jutt, et kaevamistel olevat ühest kääpast leitud kukepea. Mälestisele on 1974. a mais koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11675
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1290
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683).
Kääbaste grupp kulgeb loode suunas, antud kääbas jääb eelmisena kirjeldatud kääpast 9 m otse  loodesse.
Kääbas on hästi vaadeldav, pealt kumera kujuga, läbimõõt 10 m, kõrgus 1,2 m.
Kääbas hästi säilinud, kraav kääpa ümber märgatav põhjaküljel.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 53 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11676
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1291
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683).
Jääb eelmisena kirjeldatud kääpast 8 m põhja suunas. Laugete nõlvadega, pealt veidi kumer.  Kääpa läbimõõt on 8 m, kõrgus 1 m. Kääpa keskosas on kaks vana lohku.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 53 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11677
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1292
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683). Kääbas asub eelmisena kirjeldatud kääpast 12 m loode suunas. Ta on pealt kumer ja laugete nõlvadega, läbimõõt 9 m ja kõrgus 1,0 m. Kääbas paistab olevat hästi säilinud, kraav kääpa ümber on jälgitav osaliselt.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 53 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11678
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1293
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683). Jääb eelmisena kirjeldatud kääpast 20 m järve poole. Kääbas on suur ja kõrge, nõlvad on erineva kujuga. Kääpa läbimõõt on 16 m ja kõrgus 1,5 m. Kääpal on 2 lohku, üks neist võiks olla II maailmasõja aegne laskurpesa. Kraav kääpa ümber on jälgitav osaliselt.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 53 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11679
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 2648
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683).
Antud kääbaste grupist kõige loodepoolsem kääbas. Nõlvad on kõrged ja järsud, kääpa läbimõõt on 14 m ja kõrgus 1,3 m. Kääpa põhjapoolses osas on suur lohk (tegu võib olla kunagiste kaevamistega amatöörarheoloogide poolt).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922.a lk 53( käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11680
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 2649
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683). Võrreldes kõrval asuvate  on see kääbas väiksem ja madalam: läbimõõt 8 m ja kõrgus 0,4 m. Kraav kääpa ümber on märgatav osaliselt.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922.a lk 53 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11681
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 2650
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 17 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683). Kääbaste grupi kõige loodepoolsemaid kääpaid. Ühtlaselt kõrgete järskude nõlvadega, pealt kumer. Kääpa läbimõõt on 12 m ja kõrgus 1,6 m. Kääpa lõunapoolsesse ossa on mälestise passi (koostatud 1972) andmetel kaevatud poolteisemeetrine kraav.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11677-11683), mis paikneb Koolmajärve liivasel kaldal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11677-11683) I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu olemasolust Koolmajärve kaldal on teatatud J. Jungile saadetud kirjades. Lähemalt on kääbastikku kirjeldanud O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses 1922.a lk 53 (käsikiri Ajaloo Instituudis), kes märgib, et siin on 13 kääbast, enamasti üsna madalad ja lauged, kaetud tiheda männimetsaga. Kääpaid on kaevatud, kuid millal kaevamised toimusid, kes kaevas ja milliseid leide saadi, selle kohta puuduvad andmed. 1970. a sügisel leiti lisaks neli kääbast. Mälestisele on passi koostanud 1972. a septembris arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11822
name: Pakktee
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 14-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kokku on leitud kuue sootee jäänused. Üldjoontes põhja-lõunasuunalised ühekihilised puitsillutised olid laotud tee kulgemissuunaga risti asetatud kidurakasvuliste soomändide tüvedest; soo äärealale oli tee-ehituseks toodud ka mineraalmaal kasvanud 18-20 cm läbimõõduga männipalke. Sillutise palkidel oli mitmel pool näha kirvega raiumise jälgi. I sootee paikneb põhja-lõunasuunaliselt, 0,7 m turbakihi all. II tee leiukohal paiknesid sillutised kahes eri sügavuses. Ülemised palgid asusid 90-100 cm sügavusel. Tee pöördus kergelt põhjaloode-lõunalagusse ja oli laotud ühekihilisena 8-18 cm läbimõõdu ja 2,8-3,1 m pikkusega lattidest/palkidest. Alumine, vanem kiht tuli nähtavale 130-140 cm sügavuselt ning oli rajatud 5-8 cm läbimõõduga roigastest. III palksillutise jäänused asusid 50-60 cm sügavusel, ehitatud 7-18 cm läbimõõduga tüvedest. IV sootee oli vaid 50 cm sügavusel turba all. V ja VI pakktee paiknevad eelnevatest eraldi, kuid ei ole nende jätkuks. V sootee paiknes suunaga loodest kagusse freesturbaväljal ning seda kattis vaid 10-15 cm paksune turvas. Tee 200 m pikkusel lõigul on teostatud päästekaevamisi. VI soosild on samuti loode-kagusuunaline. 
(Lavi, A ja Roio, M. 2006. Lehu Suursoo sooteed Pärnumaal. - AVE 2005.)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kaisma vallas Lehu Suursoo põhjaosas, Metsavere küla maadel on seni leitud kuue sootee jäänused. Neist I-IV asuvad soo põhjaosas, V ja VI aga 0,7-1,2 kilomeetrit edela pool. Põhjapoolsetest teedest kulgesid numbritega II-IV tähistatud teed paralleelselt ja lähestikku. Eraldi jäi neist u 300 m lääne pool paiknev I tee. III palksillutise jäänused asusid II teest u 60 m ida pool. IV soosild paiknes omakorda III teest u 30 m ida pool. VI sootee asub V teest 400 m idakagu pool.
(Lavi, A ja Roio, M. 2006. Lehu Suursoo sooteed Pärnumaal. - AVE 2005.)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lehu sooteed rajati praeguste andmete põhjal põhiosas 14.-15. sajandil, kuid nad võisid olla kasutuses veel 16. ja 17. sajandilgi. I sootee pärineb tõenäoliselt Liivi sõja ja 17. sajandi algupoolel Poola - Rootsi vahel peetud võitluste ajast. II sootee alumine kiht on rajatud 13.-14., pealmine kiht 15. sajandil, kuid selle juures on kasutatud ära ka varasemaid, 13. sajandist pärinevaid palke. III palksillutise jäänused pärinevad vahemikust 15. sajand kuni 16. sajandi I veerand. IV sootee on tõenäoliselt ehitatud 16.-17. sajandil. V tee dateeriti C14 järgi 14. sajandisse. VI soosild on rajatud samal ajal. 
Teed võisid olla ehitatud, et pääseda kergemini sooaladele, mitte nende ületamiseks. Keset raba asub Ämmametsamäe nimeline soosaar, mida rahvatraditsioonis peetakse vanaks pelgupaigaks. Siinsed sooteed võisidki viia soosaarele, kuhu rahvas sõdade ja rüüstamiste ajal ennast ja oma vara peitis.
(Lavi, A ja Roio, M. 2006. Lehu Suursoo sooteed Pärnumaal. - AVE 2005.)
Rahvapärimuse järgi läinud Suigu vallast, Tabria külast läbi Pööravere (Lehu) Suursoo Mäemetsa talu poole sõjatee (Vene tee), mille pikkuseks on u 10 km. Seda mööda käinud pargiajajad Tabriast Kerku. Et neil tee oli tundmata, võtnud nad teejuhiks Tabria mehe Hansu, teise legendi järgi Kuimetsa Kaie. Hans tahtnud röövleid uputada ja juhtinud nad sohu, teelt kõrvale. Pargiajajad aga ratsutanud välja ja karistuseks käristanud Hansu hobuste vahel lõhki.
Pööravere pärishärra A. von Middendorf leidnud teelt suure hobuseraua.</span>


source: A
code: 11824
name: Muistne sild "Poola sild"
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 1376
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sild on raudkividest, pealt tasane, 3 meetrit lai. Kaldast kaldasse enam ei ulatu.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Muistne sild asub Navesti jões ligikaudu 1 meetri sügavusel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Dateering II at. 

Kirjandus: Laid, E. 1924. Tori kihelkonna muistised.</span>


source: A
code: 11825
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 1365
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asub Pärnumaal, Tori vallas Elbi külas endise Tilga talu maadel.
Tootsi raudteejaamast mööda raudteed Tori poole minnes üle Sauga jõe, endiselt raudteeülesõidukohalt paremale, mööda vaevutuntavat teekohta umbes 100-150 m kuni ristuvate topeltkraavideni. Matuseala algab kraavide tagant (võimalikud on ka eespool kraave matused) ja kulgeb piki jõe kallast umbes 30-50 m ulatuses, jõest kord 5, kord kuni 40 m kaugusel. Keset kalmistuala on talu vare. Jõe kaldas on kivist ja betoonist keldri või kartulikoopa vare, mille rajamisel leitud luid, püssilukke, vana raha.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>XV-XVIII saj maa-alune kalmistu. Rahvapärimuse järgi katkuaegne matmispaik.</span>


source: A
code: 11838
name: Ohverdamiskoht
type: Ohverdamiskoht
alt_id: 1371
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hiiemäena on säilinud osa paari meetri kõrgusest kruusakünkast, millel muistis asub. Pärimuse järgi 19. sajandi lõpus asus ohverdamiskohal suur, laiavõraline tamm, mis hävis äiksetormi käigus. Paarkümmend aastat tagasi asus künkal triangulatsioonitorn. </span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tori vallas, Selja külas, aadressil Rakvere mnt 10, katastriüksusel tunnusega 80801:001:0320. Pärnu-Rakvere maanteest jääb mälestis u 70 m idakagusse, võitööstuse endise tööliste elamu ja eramu vahelisele õuealale. Teepoolsesse ossa on rajatud õunapuuaed, künka idapoolne osa langeb maaparanduskraavi suunas olulisel määral.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hiiekohta on mainitud Jaan Jungi poolt 1897. aastal koostatud teoses "Muinasaja teadus eestlaste maal. Kohalised muinasaja kirjeldused Liivimaalt, Pernu ja Wiljandi maakonnast I (II) osa" (lk 45) kirjeldatakse Toris Kasekülas, Alta talu piiri sees asuvat Saratiku hiiemäeks kutsutavat kohta. Keset seda mäge kasvanud suur tamm, mille pikne ühel suvel puruks löönud. Vanad inimesed teadnud sel ajal, et see üks tähtsamatest hiiemägedest oli, kuhu inimesed kaugelt ohverdamas käinud. Ühel aastal oli sealt kruusa kaevates ka suur hulk inimeste luid välja tulnud, millest näha, et seda võidi ka matusepaigaks kasutada.
Muistist on mainitud ka Eerik Laidi koostatud Tori kihelkonna muinasteadlikus kirjelduses aastast 1924 (käsikiri TLÜ Ajaloo Instituudi arhiivis). 
Mälestise pass on koostatud Kaarel Jaanitsa poolt 1972. aasta septembris.
Mälestis on riikliku kaitse alla võetud 01.09.1997. aastal</span>


source: A
code: 12316
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 37-k
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme pärineb I aastatuhande I poolest pKr. Kalme on riikliku kaitse alla võetud 1973. a.</span>


source: A
code: 12320
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 41-k
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme kuulub tõenäoliselt II aastatuhande esimistesse sajanditesse. Kalme avastas V. Lõugas 1973. a.</span>


source: A
code: 12329
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 55-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub Kopli talust 30 m lõuna pool, külateest 21 m idas, mälestis on ümbritsetud põõsastikuga.</span>


source: A
code: 12330
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 56-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hall madal raudkivi, mille läbimõõt O-W suunal 1,7 m ja N-S suunal 1,3 m. Kivi on kõrgusega 0,5 m. Kivi võrdlemisi tasasel pealispinnal on üks lohk, lohu läbimõõt on 8-9 cm ja sügavus 1 cm. Lohu põhi on kulunud karedaks. Lohk asub kivi kõrgemas kirde osas (kivi pealispind alaneb lääne poole).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kasutatud kultusekivina tõenäoliselt I aastatuhandel e.m.a.</span>


source: A
code: 12418
name: Ohvrikivi
type: Ohvrikivi
alt_id: 676
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvrikivi asub vana Kuressaare-Kuivastu postimaantee ja Saareküla kõrvalmaantee ristis, bussiootepaviljonist 10 m põhja pool, maantee servast 8 m noores männikus.</span>


source: A
code: 12626
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 722
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikalme on muust maapinnast kuni 70 cm kõrgem kivine küngas tasasel metsaalusel. Ümara kivikalme läbimõõt on 6 m.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub Sutu külas Marjavälja ja Kuusiku talude taga riigimetsas Sutu maanteest 600m põhja pool. Ligipääs mõõda metskonna teed. Kivikalmeni jõudmiseks tuleb minna 65 m Ristioja truubist mööda metsakvartali teed põhja poole, seejärel üle kraavi risti teega 50 m lääne poole metsa sisse. Kivikalme ümbrus on 10-15 m laiuselt lage metsaalune ala. Kivikalmest lõuna poole jääb mälestis ohverdamiskoht reg nr 12605.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalme võib dateerida II aastatuhande algusesse.</span>


source: A
code: 12628
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 723
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalme pärineb II aastatuhande algusest pKr. Kalmet on mainitud 1924. a Saaremaa ja Muhu muinasjäänuste kirjelduses, lk 22. Võetud riikliku kaitse alla 1964. aastal.</span>


source: A
code: 12629
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 145-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalme kuulub kivikalmete gruppi, mälestised reg nr 12629-12637. Kalmed paiknevad linnusest „Pöide maalinn“ ligikaudu 250 m lääne pool.</span>


source: A
code: 12640
name: Linnus
type: Linnus
alt_id: 728
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Linnus asetseb 4-5 m kõrgusel loodusliku seljaku NO-poolsel osal. Põhiplaanilit ovaalne linnuseõu hõlmab u 3700-3800 ruutmeetrit. Valli kõrgus siseküljelt on 5-6 m, välisküljelt koos algse seljakunõlvaga - kuni 10-11 m. vall on kaetud kamardunud mullakihiga, milles leidub kive. Valli sise- ja väliskülg on tõenäoliselt laotud kividest kuivmüürina. Maalinnal on kaks kinnivarisenud väravakäiku, üks NO-küljel, teine SW-küljel. Linnuseõu on suhteliselt tasane, kultuurkihiga, keskel kividega täidetud lohk, ilmselt muistne kinniaetud kaev. Kultuurkihi paksus on õue keskosas 0,2-03 m, valli sisejalami vööndis kuni 1,2-1,3 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõige põhjalikumalt kaevatud maalinn Saaremaal (Vello Lõugas 1990-1993). Sellel linnamäel avastati kaks ehitusjärku, millest esimene hõlmas eelviikingiaja lõppu ning viikingiaja esimest poolt, teine aga 12. saj lõppu ja 13. sajandit. Kaevandis, mille üks nurk lõikas osaliselt ka linnuse valli, avastati kahe viikingiaegse kerisahjudega hoone jäänused. Ahjuvarede kõrval olid säilinud põranda paeplaatidest sillutis. Linnuse esimese ehitusjärgu vall koosnes kaevandi osas kividest ja mullast (Lõugas, Mägi 1994a, 1994b). Suhteliselt paks kultuurkiht osutas, et linnuses elati põsivalt kuni selle mahapõlatamiseni umbes 10. sajandil. 7-9. sajandil oli taas kasutusel Asva maalinn Pöide kihelkonna lõunaserval. (Saaremaa 2. Ajalugu. Majandus. Kultuur, 2007, lk 60).</span>


source: A
code: 12641
name: Kivikalme "Soamägi"
type: Kalme
alt_id: 730
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb Mui-Levala teest (nr 6340039) lõuna pool, avatud maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalme pärineb II aastatuhande algusest pKr.
Saaremaa ja Muhu muinasjäänused, TÜ Areoloogiakabineti toimetised, Tartu 1924, lk 101.
/.../ Kalmistu "Söamemägi" Mui küla Andruse talu maal, umb 250 m talust põhjapool (?). Mainitud kohas on praegu küntav põld, mil on palju varesid, mis tekkinud uuemal ajal kive kokku korjates. Vahest on mõne vare all ka muistne kalm? Rahva teatel olla ennemalt siit põllult leitud palju asju ja luid. Asjust mäletatakse nõelu, sõrmuseid jne, mis aga kadunud /.../</span>


source: A
code: 12642
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 144-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub Pöide külas, kirikust 300 m idas, Tornimäe teest 30 m põhja suunas.</span>


source: A
code: 12706
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 223-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme paikneb kagu-loode-suunalisel ovaalsel künkal. Künka nõlvad on lauged. Küngas on  tugevasti kamardunud paekruusaküngas, milles leidub üksikuid pae- ja raudkive. Kamarakihis on umbes 25-30 cm paksuselt tumedam muld, mille all paikneb heledam kruus. Proovišurfidega, mis tehti 1979. a paaris kohas kontrollides ei kohatud  tihedamat kiviladet. (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Valjala kihelkonnas. Kivikalme asub Kalli-Tõnija teest ligikaudu 170 m kagu pool, avatud maastikul. Kivikalmest ligikaudu 140 m kirdesse jääb arheoloogiamälestis kivikalme reg nr 12704.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme võib dateerida I aastatuhande I poolde. Kivikalmet nimetusega „Tiiulinna“ Kalli külas märgitakse kalmena esmakordselt 1924. a „Saaremaa ja Muhu muinasjäänustes“, lk 118 (Alice Karu Valjala kihelkonna kirjelduse põhjal). Samas mainitakse, et kalmest ei teata midagi leitud olevat. Et koht on just seesama kalme, seda kinnitas passi koostajale, arheoloog V. Lõugasele, ka kunagine Loete talu elanik Hilda Sepp (sündinud 1909). Ka Ure talu  vanaperenaine viis arheoloogid sama künka juurde ja kinnitas selle olevat „Tiiulinn“. Ta mäletas oma lapsepõlvest, et sellel kalmel olla kord  kaevanud Valjala õpetaja Pabst mitme mehega ja otsinud vanu asju. Võimalik, et siin olnud mingi kindla ja selge konstruktsiooniga kivikalme, mida siitkandi inimesed nimetasid „linnaks“. Mälestisele on koostanud passi 1979. a oktoobris arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9771
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 137-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi asub Roosna-Alliku alevikus. Kivi ümbermõõt maapinnalt on ca 7,8 m, suurim kõrgus ca 1,1 m. Kivil on 32 kindlat  ja 4 kahtlast lohku. Suurima lohu läbimõõt on 7,8 cm ja sügavus 6 cm. Väiksemal vastavalt 6 ja 2 cm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kultusekivi pärineb I aastatuhandest eKr.</span>


source: A
code: 10878
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 337-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on väikese, munakujulise madala raudkiviga, pikiteljega N-S suunas. Laiem on kivi N ots, NO nurgalt ulatub esile keelekujuline laiend. Mõõtmed: läbimõõt N-S 2,3 m; laius Notsalt 1,75 m; ümbermõõt 6,0 m; suurim kõrgus 0,5 m. Kivi pealispind on tasane, N poole langev, nii et N ots sulab maapinnaga kokku. Järsumad on kivi küljed ja S ots. Kivil on neli lohku, millest kolm paiknevad tema kõrgemal S otsal ja üks keskosas. Lohkude mõõtmed: 1) läbimõõt 0,6 cm, sügavus 0,5 cm; 2) läbimõõt 4,5 cm, sügavus 0,4 cm; 3) läbimõõt 6 cm, sügavus 0,5 cm; 4) läbimõõt 6 cm, sügavus 0,6 cm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kultusekivi on dateeritud I at eKr. Kivi on avastatud T. Tamla poolt 1978. a. Esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1978. a. Mälestisele on koostanud passi 1978. a, T. Tamla.</span>


source: A
code: 10879
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 338-k
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kultusekivi avastas T. Tamla 1978. a juunis. Taolised kultusekivid on esialgselt dateeritud I at eKr. Esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1978. a. Mälestise pass on koostatud 1978. a juunis. Passi koostas T. Tamla.</span>


source: A
code: 10880
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 340-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on suure ebakorrapärase kujuga raudkiviga, mille pikitelg kulgeb NWW-SOO suunas. Kivi küljed on järsud, pealispind veidi kumer ning W suunas langev, mistõttu kivi SO nurgale moodustub kõrgem osa. Mõõtmed: läbimõõt NWW-SOO 3,9 m; NNO-SSW 3,4 m; suurim kõrgus 1,65 m. Kivil on neli lohku, mis paiknevad enam-vähem pealispinna keskosas. Lohkude mõtmed: 1) läbimõõt 5,5 cm, sügavus 0,7 cm; 2) läbimõõt 5 cm, sügavus 0,6 cm; 3) läbimõõt 4,5 cm, sügavus 0,5 cm; 4) läbimõõt 5,5 cm, sügavus 0,6 cm. Kivi küljed ja osa pealispinnast on sammaldunud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kultusekivi on dateeritud I at eKr. Kivi on avastatud T. Tamla poolt 1979. a. Esitatud riikliku kaitse alla võtmiseks 1979. a. Mälestisele on koostanud passi 1979. a, T. Tamla.</span>


source: A
code: 11130
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 1074
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu asub Peipsi-Pihkva järve madalikul, ühel kõrgemal liivakünkal, millest lääne poole jääb laialdane madalam ala, ida poole Lüübnitsa küla talud. Kalmistu alaks on pind mille pikkus ida-lääne suunas on ligikaudu 50 m, laius 23 m. Selle ala keskosas on kõrgem küngas, mis oma kujult ja nõlvade järskuse poolest meenutab kääbast. Tema läbimõõt on 15 m, kõrgus 1,6-1, m. Varem olnud see kõrgem kuid keskosa tasandati. Sinna on kaevatus madal kraav ja paigaldatud on tsementpost. Kalmistu on kogu ulatuses kahjustatud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Setumaal Lobotka vallas. Kalmistu asub Lüübnitsa küla lääne servas, Peipsi järvest ligikaudu 180 m lõuna pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu kuulub 15.-17. sajandil kasutusel olnud külakalmistute hulka. Võimalik, et sama kohta on matmiseks kasutatud mõnevõrra varemgi, nimelt II aastatuhande algul. Kalmistut Lüübnitsa külas on nimetanud O. Parmas Lobotka valla arheoloogilises kirjelduses 1922 .a, lk 31 (käsikiri Ajaloo Instituudis). O. Parmas märgib, et kalmistu asub kõrgel künkal, mille ümber on põld, leidude kohta puuduvad teated (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11131
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 57-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu paikneb lainjal tasandikul, põhjast lõunasse kulgeval kõrgemal, üsna lamedalaelisel seljakul. Kalmistu täpsemat ulatust pole võimalik kindlaks määrata. Otsustades luustike leidude järgi hoonete ehitamisel ning kunagiste sideliinide jaoks süvendite kaevamisel, jääb kalmistu põhiala endise söökla ja selle vahetus läheduses oleva talu piirkonda. Luid on leitud ka mõnikümmend meetrit kagu poolt. Kalmistu ligikaudne pindala võis olla 500-700 ruutmeetrit. Suur osa kalmistust on hoonete ja nende juurde kuuluvate aedade ning maantee all (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Setumaal Lobotka vallas. Kalmistu paikneb Mikitamäe keskuses, Tartu-Värska ja Mikitamäe-Kahkva teede ristumiskohas ja sellest vahetult põhja ja loode pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Leiumaterjalile tuginedes võib kalmistu dateerida 16.-17. sajandisse. Kalmistu kohta Mikitamäe asulas puuduvad varasemad andmed. Kalmistu olemasolust Mikitamäel informeeriti 1974. a arheoloog M. Auna ning toodi tema kätte kaks sõrmust, mis koos luudega oli leitud söökla lähedusest, pärast sideliini jaoks kaevatud kraavi kinniajamist sinna jäänud liivast. Üsna rohkesti luid tuli nähtavale ka 1974. a juulis EÜE embleemi paigaldamiseks augu kaevamisel. Üliõpilaste asjatundmatu suhtumise tõttu leitud koljud hävisid. Kalmistust täpsemate andmete saamiseks tehti 1974. a söökla vahetus läheduses asuvale maa-alale väike proovikaevand. Kaevamisi juhatas arheoloog M. Aun. Kaevamistega tehti kindlaks, et kalmistu kultuurkihi ülemine osa on tugevasti segatud sinna II maailmasõja ajal kaevikute kaevamisega. Mõnevõrra paremini oli säilinud kultuurkihi alumine osa, kus mõned luustikud olid oma algsel kohal, kuigi korduvate pealematmistega (nagu see külakalmete puhul tavaline on) mõnevõrra liigutatud. Tervemana oli säilinud vaid üks luustik, mis tuli nähtavale 1,09 m sügavuselt. Tema kohal oli aga rohkesti luid, mis tunnistasid korduvatest matmistest hilisemal ajal. Tervemana säilinud luustike juurest leiti panustena pronksist sõlgi ja rauast nuge. Leiud säilivad Ajaloo Instituudis. Kalmistu territooriumil oli hilisemal ajal ka puust kabel (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11132
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 126-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhja-lõuna suunas 26 m pikk, laius ulatub 7-9 m ja kõrgus 0,7-1,4 m. Kitsam ja madalam on kääpa lõunapoolne osa. Kääbas on pealt kumer, tema keskosa on otstest tunduvalt kõrgem. Kääbas on säilinud üsna hästi, tema pinnal on jälgitavad vaid mõned madalad, sammaldunud lohud. Kääbast ümbritsev kraav on selgemini jälgitav pikikülgedel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Puugnitsa külas. Kääbas asub Mikitamäe-Kahkva maanteest lõuna pool. Kääpast kirde suunas jääb kääbas reg nr 11133.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu, mälestised reg nr 11132-11135, juhatati arheoloog M. Aunale 1978. a augustis. Kääbaskalmistu esitati kaitse alla võtmiseks 1978. a septembris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11133
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 127-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhja-lõuna suunas 16 m pikk, laius ulatub 9-9,5 m, kõrgus kuni 1 m. Kääbas on pealt kumer, kirdepoolne külg on järsem kui edelapoolne. Kääpa keskosast põhja poole on madal, sammaldunud lohk. Kääbast ümbritsev kraav on jälgitav kogu ulatuses, selgemini pikikülgedel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Puugnitsa külas. Kääbas asub Mikitamäe-Kahkva maanteest lõuna pool. Kääbas reg nr 11133 jääb kääpast reg nr 11132 kirde poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu, mälestised reg nr 11132-11135, juhatati arheoloog M. Aunale 1978. a augustis. Kääbaskalmistu esitati kaitse alla võtmiseks 1978. a septembris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11134
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 128-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääpa pikkus kirde-edela suunas on 19,5-20 m, laius 8,5-9 m, kõrgus 0,7-1,2 m, keskosas ka kuni 1,4 m, kuid see pole nähtavasti kääpa algupärane kõrgus, vaid lõhkumisel august välja visatud liiva peale viskamisel tekkinud kõrgus. Kääbas on pealt kumer. Kääbas on väga lõhutud, tema kirdeosa on hävinud 8 x 13 m suurusel ja ligikaudu 1 m sügavusel alal. Loodeküljel esineb ridamisi sammaldunud auke. Kääbast ümbritsev kraav on jälgitav tervemana säilinud osas (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Puugnitsa külas. Kääbas asub Mikitamäe-Kahkva maanteest vahetult põhja pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu, mälestised reg nr 11132-11135, juhatati arheoloog M. Aunale 1978. a augustis. Kääbaskalmistu esitati kaitse alla võtmiseks 1978. a septembris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11135
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 129-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on algselt olnud ümmarguse põhiplaaniga, tema läbimõõt võis olla 8-9 m, kõrgus 0,6-0,7 m. Täpsemalt selle kääpa suurust pole võimalik enam määrata. Tema kagupoolne osa on suurelt osalt lõhutud, mõnevõrra paremini on säilinud vaid loodeosa. Kääpa kagupoolse osa lähedal on suuremaid kive. Kraav kääpa ümber pole jälgitav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Petserimaal, Puugnitsa külas. Kääbas asub Mikitamäe-Kahkva maanteest põhja pool. Kääbas reg nr 11135 jääb kääpast reg nr 11134 ida poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu, mälestised reg nr 11132-11135, juhatati arheoloog M. Aunale 1978. a augustis. Kääbaskalmistu esitati kaitse alla võtmiseks 1978. a septembris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11190
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 956
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on kagu-loode suunas piklik. Kääpa pikkus on praegu, mil see on rikutud 21 m, laius 9 m, kõrgus 1,1-1,2 m. Kääpa keskele on kaevatud 1925. a arheoloogiliste väljakaevamistega seoses kraav. Metsatöödega seoses 1970. aastatel on rikutud  kääpa loode- ja kagunõlvad, mistõttu võib olla muutunud kääpa pikkus. Kraav kääpa ümber pole jälgitav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub üheksast ümmargusest ja  üheksast  piklikust ja ühest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11184-11202), mis jääb Arniko metsavahi talust 1,3 km kagu suunas lainjale, liivasele tasandikule. Kääpad paiknevad põhjapoolsel küljel põhja-lõuna suunaliselt, kalmistu lõunaküljel loode-kagu suunaliselt. Kääbas reg nr 11190 asub kääbastiku keskosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastest saadud leiumaterjali ning nende suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11184-11202) I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade Arniko kääbastest reg nr 11184-11202 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko III rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 29; 30 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta nimetab 19 kääbast, mis paiknevad liivasel, kirde pool madalaks mineval alal. Esineb nii piklike kui ümmargusi kääpaid. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised väljakaevamised viiel kääpal. Kääpast reg nr 11190 leiti kahes kohas põlenud luude pesad ja kaks põlenud naastukest ning lisaks pronksesemeid ja nende katkendeid. Otse kamara alla oli hunnikus savinõukilde. Kääpast reg nr 11192 leiti kääpa keskelt kolm savinõukildu. Kääpast reg nr 11196 leiti neli luupesa. Kääpast reg nr 11198 leiti loodeosa kaevamisel põlenud luude ja süte ala. Keskosas oli luupesa paksem ja laiurohkem. Umbes kääpa keskosast tuli nähtavale teine luupesa, mis oli õhukese kihina laiali valgunud. Kääpast reg nr 11197 tuli nähtavale jällegi neli luupesa, kust leide ei saadud (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis). Arniko III rühma kääbastest (mälestised reg nr 11184-11202) on materjale avaldanud H. Moora ja M. Schmiedelheim. Kääbast reg nr 11190 on kahjustatud 1970. aastatel toimunud metsatööde käigus (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 6795
name: Skulptuur "Karu", H. Halliste, 1930. aastad (graniit)
type: kunstimälestis
alt_id: 180-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paikneb Toila-Oru (ka Oru park) pargi lõunaosas asuva väravarajatise läänepoolsel väravapostil. Väravaehitis on laotud graniitplokkidest ning kujutab endast väravaavast mõlemale poole jäävat kivimüüri, mille avapoolsetes servades paiknevatel väravapostidel troonivad kummalgi pool karufiguurid. Figuurid on rajatisele andnud ka rahvakeelse nimetuse - "Karuvärav", mida tihti kasutatakse mitmuses ("Karuväravad"). Avasse on paigutatud metallsepisest võreuksed. Karufiguurid on omavahel pea identsed, mõlema pea on suunatud veidi väravaava poole. Läänepoolsel karul on säilinud ka metallist varras, mida ta püstselt enda käes hoiab.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõnealused karuskulptuurid paiknevad pargi peaallee lõunaotsas asuval graniitplokkidest väravarajatisel. Värav, mida rahvasuus kutsutakse "Karuväravaks", on ühtlasi ka pargi peasissepääsuks. Väravast alguse saav pärnallee lõpeb nn. "Rebasevärava" (tegu rahvakeelse nimetusega) juures, kust pääses lossihoovi. Algselt ehtisid pargi peaväravat graniidist kerad, kuid need asendati 1939. aastal Herman Halliste poolt kavandatud karufiguuridega. Pärast II maailmasõda viidi graniidist karud Sillamäele, kus need paigutati linna keskparki. 1960ndate aastate lõpus toodi karud suuresti tänu kauaaegse pargivahi Valev Meriste initsiatiivile oma vanale asukohale tagasi.</span>


source: A
code: 6796
name: Skulptuur "Karu", H. Halliste, 1930. aastad (graniit)
type: kunstimälestis
alt_id: 181-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paikneb Toila-Oru (ka Oru park) pargi lõunaosas asuva väravarajatise idapoolsel väravapostil. Väravaehitis on laotud graniitplokkidest ning kujutab endast väravaavast mõlemale poole jäävat kivimüüri, mille avapoolsetes servades paiknevatel väravapostidel troonivad kummalgi pool karufiguurid. Figuurid on rajatisele andnud ka rahvakeelse nimetuse - "Karuvärav", mida tihti kasutatakse mitmuses ("Karuväravad"). Avasse on paigutatud metallsepisest võreuksed. Karufiguurid on omavahel pea identsed, mõlema pea on suunatud veidi väravaava poole. Läänepoolsel karul on säilinud ka metallist varras, mida ta püstselt enda käes hoiab. Kõnealuse idapoolse figuuri metallvarras on kaduma läinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõnealused karuskulptuurid paiknevad pargi peaallee lõunaotsas asuval graniitplokkidest väravarajatisel. Värav, mida rahvasuus kutsutakse "Karuväravaks", on ühtlasi ka pargi peasissepääsuks. Väravast alguse saav pärnallee lõpeb nn. "Rebasevärava" (tegu rahvakeelse nimetusega) juures, kust pääses lossihoovi. Algselt ehtisid pargi peaväravat graniidist kerad, kuid need asendati 1939. aastal Herman Halliste poolt kavandatud karufiguuridega. Pärast II maailmasõda viidi graniidist karud Sillamäele, kus need paigutati linna keskparki. 1960ndate aastate lõpus toodi karud suuresti tänu kauaaegse pargivahi Valev Meriste initsiatiivile oma vanale asukohale tagasi.</span>


source: A
code: 11201
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 967
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on kagu-loode suunas piklik. Tema pikkus on 22 m, laius 8-9 m ja kõrgus 1,1-1,3 m. Kääpa kirdenõlv on järsem ja kõrgem kui edelanõlv. Kääpa kagu- ja loodeküljed on madalad ja lauged. Kääpa loode otsas, edelanõlval ja kaguotsas esineb madalaid sammaldunud lohke. Kääbast ümbritsev kraav on jälgitav vaid kirde- ja edelajalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub üheksast ümmargusest ja üheksast piklikust ja ühest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11184-11202), mis jääb Arniko metsavahi talust 1,3 km kagu suunas lainjale, liivasele tasandikule. Kääpad paiknevad põhjapoolsel küljel põhja-lõuna suunaliselt, kalmistu lõunaküljel loode-kagu suunaliselt. Kääbas reg nr 11201 asub kääbastiku lõunaosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastest saadud leiumaterjali ning nende suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11184-11202) I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade Arniko kääbastest reg nr 11184-11202 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko III rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 29; 30 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta nimetab 19 kääbast, mis paiknevad liivasel, kirde pool madalaks mineval alal. Esineb nii piklike kui ümmargusi kääpaid. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised väljakaevamised viiel kääpal. Kääpast reg nr 11190 leiti kahes kohas põlenud luude pesad ja kaks põlenud naastukest ning lisaks pronksesemeid ja nende katkendeid. Otse kamara alla oli hunnikus savinõukilde. Kääpast reg nr 11192 leiti kääpa keskelt kolm savinõukildu. Kääpast reg nr 11196 leiti neli luupesa. Kääpast reg nr 11198 leiti loodeosa kaevamisel põlenud luude ja süte ala. Keskosas oli luupesa paksem ja laiurohkem. Umbes kääpa keskosast tuli nähtavale teine luupesa, mis oli õhukese kihina laiali valgunud. Kääpast reg nr 11197 tuli nähtavale jällegi neli luupesa, kust leide ei saadud (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis). Arniko III rühma kääbastest (mälestised reg nr 11184-11202) on materjale avaldanud H. Moora ja M. Schmiedelheim (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11202
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 968
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on kagu-loode suunas piklik. Kääpa kaguosa moodustab lame ja laugete nõlvadega ümmargune kääbas, mille läbimõõt on 12 m ning mis on täielikult liitunud loode poole jääva pikliku kääpaga. Kääpa kogupikkus on 23 m, laius loodepoolses otsas 8-9 m, kaguotsas 12 m, kõrgus 0,7-1,2 m. Kääpa loodeotsas on madal, sammaldunud lohk. Kraav kääpa ümber on jälgitav vaid kirde- ja  edelakülgedel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub üheksast ümmargusest ja üheksast piklikust ja ühest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11184-11202), mis jääb Arniko metsavahi talust 1,3 km kagu suunas lainjale, liivasele tasandikule. Kääpad paiknevad põhjapoolsel küljel põhja-lõuna suunaliselt, kalmistu lõunaküljel loode-kagu suunaliselt. Kääbas reg nr 11202 asub kääbastiku lõunaosas ja jääb kirde-edela suunalisest metsateest ida poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbastest saadud leiumaterjali ning nende suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11184-11202) I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade Arniko kääbastest reg nr 11184-11202 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt. lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko III rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 29; 30 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta nimetab 19 kääbast, mis paiknevad liivasel, kirde pool madalaks mineval alal. Esineb nii piklike kui ümmargusi kääpaid.1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised väljakaevamised viiel kääpal. Kääpast reg nr 11190 leiti kahes kohas põlenud luude pesad ja kaks põlenud naastukest ning lisaks pronksesemeid ja nende katkendeid. Otse kamara alla oli hunnikus savinõukilde. Kääpast reg nr 11192 leiti kääpa keskelt kolm savinõukildu. Kääpast reg nr 11196 leiti neli luupesa. Kääpast reg nr 11198 leiti loodeosa kaevamisel põlenud luude ja süte ala. Keskosas oli luupesa paksem ja laiurohkem. Umbes kääpa keskosast tuli nähtavale teine luupesa, mis oli õhukese kihina laiali valgunud. Kääpast reg nr 11197 tuli nähtavale jällegi neli luupesa, kust leide ei saadud (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis). Arniko III rühma kääbastest (mälestised reg nr 11184-11202) on materjale avaldanud H. Moora ja M. Schmiedelheim (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11203
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 969
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, pealt lame, madal ja laugete nõlvadega. Tema läbimõõt on 10 m, kõrgus 0,8-0,9 m. Kääpal olevad väiksemad lohud on sammaldunud. Kraav kääpa ümber on jälgitav vaid põhjajalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja  neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole  lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbas reg nr 11203 asub kääbastiku loodeosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt. lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised kaevamised kääpal reg nr 11207 (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11204
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 970
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, madal, lame ning laugete nõlvadega. Põhjanõlv on natuke järsem kui lõunanõlv. Kääpa teepoolne ehk kirdepoolne osa on ära kaevatud ja praeguseks kattunud samblaga. Kääpa läbimõõt on 10 m, kõrgus 0,8-0,9 m. Kraav kääpa ümber pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja  neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbas reg nr 11204 asub kääbastiku loodeosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised kaevamised  kääpal reg nr 11207 (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11205
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 971
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on pealt kumer, loode-kagu suunas piklik ning ovaalse põhiplaaniga. Kääpa pikkus on 21 m, laius 11 m ja kõrgus 1,4-1,5 m. Kääpa kirdenõlv on järsem ja kõrgem kui edelanõlv, mis on võrdlemisi lauge. Lauged ja madalad on ka kääpa loode- ja kaguots. Kääpal esineb madalaid, sammaldunud lohke. Kraav käpa ümber on selgemini jälgitav vaid kääpa kirdejalamil, edelajalamil on ta vaid aimatav, loode- ja kagujalamil puudub kraav (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja  neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbas reg nr 11205 asub kääbastiku loodeosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt. lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised kaevamised kääpal reg nr 11207 (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11206
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 972
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on loode-kagu suunas piklik ning üsna laialivalguvate piirjoontega. Kääpa pikkus on 16 m, laius 8 m ja kõrgus 1-1,3 m. Kääpa kirdenõlv on järsk ja kõrge, edelanõlv aga üsna lauge ja madal. Kääbas on kaguosas mõnevõrra laiem kui loodeosas ja jääb mulje nagu oleks siin liitunud kaks ümmargust kääbast. Kääpa kaguotsa laius on 12 m ning kääbas sulandub siin edelaküljel ümbritseva maapinnaga sujuvalt kokku. Kraav kääpa ümber on jälgitav vaid kirdejalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbas reg nr 11206 asub kääbastiku loodeosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt. lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised kaevamised  kääpal reg nr 11207 (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11207
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 973
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on pikk, suunaga loodest kagusse. Kääpa pikkus loode-kagu suunas on 44 m, laius 11m,  kõrgus 0,9-1,1 m. Kääpa kirdekülg on kõrgem ja järsem, edelakülg lauge, lauged on ka kääpa loode- ja kaguotsad. Kääpale esineb madalaid, sammaldunud lohke. Kraav kääpa ümber on jälgitav vaid kirde- ja edelajalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. Kääpa loodeotsa kaevati arheoloogiliselt 1925. a H. Moora juhatusel. Kääpa keskossa rajatud kraavist leiti kaevamisel üksikuid põlenud luutükikesi, samuti leiti siit puutüvest õõnestatud kirst koos luustikuga, mis oli kääpasse ilmselt maetud hiljem (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11208
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 974
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on loode-kagus suunas piklik. Kääpa pikkus on 15 m, laius 9 m ja kõrgus 1,1-1,2 m. Kääpa kirdenõlv on järsem ja kõrgem, edelanõlv aga laugem ja madalam. Lauged ja madalad on ka kääpa loode- ja kagunõlvad. Kääpa kaguosas on madal, sammaldunud lohk. Kraav kääpa ümber on vaevalt märgatav vaid kirde- ja edelajalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja  neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse ( mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole  lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised kaevamised kääpal reg nr 11207 (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11209
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 975
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on pikk. Tema kogupikkus on praegu määratav vaid ligikaudselt ja on ligi 95 m. Kääpa jaotab kaheks metsasiht – kääpa loodepoolse osa pikkus on 16 m, laius 9 m ja kõrgus 1,2-1,3 m. Kääpa loodepoolse osa nõlvad on mõnevõrra järsemad kui kagupoolsel osal. Kääpa kagupoolse osa suund on loodest kagusse, kuid ta pole kogu ulatuses päris ühesuguse suunaga. Kääpa kagupoolse osa keskosas on märgatav ümmargune kääbas, mis on aga liitunud läheduses olnud kääbastega, moodustades praegu pika kääpa. Pika kääpa kagupoolne osa on üsna madal ja lauge, kõrgusega vaid 0,7-0,8 m. Kraav kääpa ümber on selgemini jälgitav vaid kirdejalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub viiest ümmargusest ja neljast piklikust ja kahest pikast kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11203-11213), mis jääb Arniko metsavahi talust lõuna ja kagu poole lainjale, liivasele metsaga kaetud tasandikule.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varaseim kirjalik teade kääbastest reg nr 11203-11213 pärineb E. Ph. Körberilt, kes oma Võnnu kihelkonna ajaloos ja Võnnu kiriku kroonikas märgib, et varanduse otsijad 1799. a lõhkunud Arniko metsas olevaid kääpaid ning leidnud ühes neist savinõu, mis oli täidetud põlenud luude, süte ja tuhaga (Vt lähemalt Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakond). 1922. a kirjeldas Arniko II rühma kääpaid O. Ugart Põlva kihelkonna kirjelduses, lk 26-27 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Ta märgib, et selles rühmas on 10 või 11 kääbast ja neid on sihtide rajamisel rikutud. 1925. a toimusid H. Moora juhatusel arheoloogilised kaevamised  kääpal reg nr 11207 (kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11221
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 74-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11221 on ovaalse põhiplaaniga, piklik loode-kagu suunas. Kääpa pikkus on 13 m, laius 8 m, kõrgus 1-1,1 m. Kääbas on üsna laugete nõlvadega, pealt kumer. Kääpa kaguosas on madal lohk. Kraav kääpa ümber on jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11221 asub kääbastiku põhjapoolses osas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11222
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 75-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11222  on ümmarguse põhiplaaniga. Kääpa läbimõõt on 7 m, kõrgus 0,9- 1 m. Kääpa lõunakülg on madal ja lauge, põhjakülg  järsem ja kõrgem, lõunaosas on madal lohk. Kraav kääpa ümber on jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11222 asub kääbastiku keskosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11223
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 76-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11223 ümmargune, tema läbimõõt on 9 m, kõrgus 1,1-1,2 m. Kääpa põhjakülg on kõrgem ja järsem kui lõunakülg, mis on madalam ja laugem. Kääpa kagu- ja keskosas on madal sammaldunud lohk. Kääbas reg nr 11223 jalam puutub kokku kääpa reg nr 11222 jalamiga. Kraav kääpa ümber on jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11223 asub kääbastiku keskosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11224
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 77-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11224 on ümmargune, tema läbimõõt on 8,5 m, kõrgus 0,9-1 m. Kääpa idaosa on lõhutud ja kääpa keskosas on madal, sammaldunud lohk. Kraav kääpa ümber on enamasti jälgitav, väljaarvatud idajalamil, kus kääbas on lõhutud kuni jalamini (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11224 asub kääbastiku idapoolses osas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a  arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11225
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 78-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11225 on ümmargune. Tema põhjapoolne osa on ära kaevatud. Kääpa läbimõõt on säilinud osa järgi otsustades 12 m, kõrgus 1,5-1,6 m. Algselt on ta olnud ilmselt kõrgemate ja järsemate nõlvadega, pealt kumer kääbas, mille lõunakülg on madalam ja laugem kui põhjakülg. Kraav kääpa ümber on säilinud vaid tervena säilinud lõunaosa jalamil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11225 asub kääbastiku kagupoolses osas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11226
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 79-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11226  on ümmargune, madal, laugete nõlvadega ja pealt kumer. Kääpa läbimõõt on 7 m, kõrgus kuni 0,7 m. Kääpal esineb madalaid, sammaldunud lohke. Kääbas reg nr 11225 ja kääbas reg nr 11226 jalamid puutuvad kokku. Kraav kääpa ümber on jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11226 asub kääbastiku kagupoolses osas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11227
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 80-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kääbaskalmistusse. Kääbaskalmistu koosneb ümmargustest ja piklikest kääbastest reg nr 11218-11227. Ümmargusi kääpaid on erineva läbimõõduga, kusjuures nende kõrgus jääb vahemikku 0,3-1,6 m. Piklike kääbaste kõrgus ulatub kuni 1,1 m. Kääbas reg nr 11227 on ümmargune, madal ja lame ning laugete nõlvadega. Kääpa läbimõõt on 6 m, kõrgus 0,3-0,4 m. Kääpa keskosas on madal sammaldunud lohk. Kraav kääpa ümber on jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Põlva kihelkonnas. Kääbas kuulub kolmest pikast ja  seitsmest ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11218-11227), mis jääb Viisli külatuumikust lääne poole liivasele metsaga kaetud tasandikule. Kääbastikust loode poole jääb Mädajärv. Kääbas reg nr 11227 asub kääbastiku keskosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Varasemad teated kääpa kohta puuduvad. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11218-11227) avastati 5. juunil 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 13067
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 1728
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on roosakast graniidist rändrahnuga, mis tõuseb kaguküljel 120 cm maapinnast kõrgemale. Kivi pikkus kirde-edela suunas on 2,3 m, laius teistpidi 1 m. Kivi kaguküljel on sellest lahti lõhkenud tükk, mis on 1,1 m pikk ja 51 cm lai. Kivi pealispind on edelasuunas kaldu. Kivil on täheldatud 13 lohku (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Helme kihelkonnas. Kivi paikneb Loodi-Helme teest 20 m ida pool, langeval maastikul. Kultusekivist reg nr 13066 jääb kultusekivi rg nr 13067 ligikaudu 8,5 m edela poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise võib dateerida I aastatuhandesse. Kirjeldatav kivi on mainitud A. Suiki Helme kihelkonna kirjelduses aastast 1923/1924, lk 119. Suik mainib, et kivid olla varem olnud nende ümber asunud kivikalme sees, mis aga ära on lõhutud ja põlluks tehtud</span>


source: A
code: 13068
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 1718
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asula on linnusest (mälestis reg nr 13069) eraldatud laia ja üsna sügava kraaviga. Asula pikkus loode-kagu suunas on 53 m, laius keskmiselt 35 m. Loode poolses osas on märgatav madal vall, kõrgusega 0,6 m, mis on aga madalamaks tallatud. Asula on suurelt osalt kaetud metsaga. Mõnevõrra lagedam on vaid keskosa ning asulat pikisuunas läbiva teeraja ümbrus. Muust seljakust on asula loode pool eraldatud kraaviga (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Helme kihelkonnas. Asulakoht paikneb Tõrva linnast umbes 1,5 km lõuna pool, Tõrva Tantsumäest (mälestis reg nr 13069) loodes, piki Õhne jõe ürgorgu kulgeva loode-kagu suunalise oosil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Saadud leiumaterjali alusel oli Tõrva Tantsumäe linnus (mälestis reg nr 13069) ja asulakoht (mälestis reg nr 13071) kasutusel I at keskpaigast kuni II at alguseni. Tõrva linnamägi avastati 1930. a kohaliku koduloouurija ja Tõrva Gümnaasiumi kooliõpetaja Ernst Karolini poolt. Kohapeal kontrollisid teadet E. Laid ja M. Schmielelheim, kes tõestasid omapärase kaitsesüsteemiga muinaslinna olemasolu. E. Laidi poolt 1930. a „Päevalehes“ selle kohta avaldatud teates võrdleb autor teda Väike-Maarja Äntu Punamäega ning Jõelähtme linnusega Irus, dateerides ta 12.-13. sajandisse (E. Laid, Uus huvitava ehitusega muinaslinn Tõrva külje all, Päevaleht 1930. a). Tõrva Tantsumäe linnusest on kirjutanud ka E. Tõnisson (E. Tõnisson, Linnamäed ja maalinnad. Tallinn, 1966, lk 88-90), kus ta märgib, et linnuse komplitseeritud kaitsesüsteemi põhjal kuulub ta nähtavasti II at algusesse, loodepoolne eeslinnus oli aga kasutusel juba I at. Tõrva tantsumäe ja eeslinnuse arheoloogilist uurimist alustati 1965. a. Arheoloogilisi kaevamisi juhatas H. Moora. 1966.-1967. a kaevamised jätkusid. Esimene kaevend rajati asula loodevalli lähedusse ja osalt loodevallile. Vallist saadi kaevamistel rohkesti savinõukilde, mis näitab, et vall on kuhjatud varasema asula kultuurkihist. Asula kaevamist jätkati 1966. a. Asula kultuurkiht on üsna paks, mustjas ning söesegune. Siit saadi rohkesti savinõukilde ja muud esemelist leiumaterjali. Võis eraldada varasemat ja hilisemat kihti, kusjuures varasem asula on ulatunud rohkem loode poole. Vall ja kraav on rajatud asula loodeossa tema hilisemal ehitusjärgul. Peale valli kuhjamise on tõstetud ka kirdepoolset külge, mis algselt oli nähtavasti laugem Hilisema asustusperioodi põhiliseks leiumaterjaliks on kerdrakeraamika. Linnusele rajati esimene kaevend 1966. a loodevalli lähedale. 1967. a jätkati uurimistöid sellest kagu ja kirde poole. Linnuse kultuurkiht on suhteliselt õhuke ja leiuvaene. Leidudena saadi siit enamasti savinõukilde, mille hulgas oli nii varasemat, tekstiilkeraamikad kui ka I at II poolele iseloomulikku nn rõuge keraamikat, aga ka II at algusest pärinevat kedrakeraamikat. Leiti jälgi hoonetest, avastati kividest laotud leease. Linnuse kultuurkihis, nagu asulaski, võis eraldada hilisemat ja varasemat järku. Pruunika kruusa kiht varasema linnuse kultuurkihi peal tunnistab, et hilisemal ehitusperioodil on linnuse pinda veidi tasandatud. Tantsumäe arheoloogilise kaevamise tulemusi on käsitlenud H. Moora, Einige Ergebnisse der Burgbergforschun im Ostbaltikum. Suomen Museo,1967, S 76-77. 19. sajandi keskel asus praeguse linnamäe paigas Patküla mõisa park sildade, treppide, teede ja tantsuplatsidega. 20. saj algul kutsusid vanemad inimesed kohta Liinmäe metsaks.</span>


source: A
code: 13069
name: Linnus "Tõrva Tantsumägi"
type: Linnus
alt_id: 1718
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Linnust piirab kirdest Õhne jõe org, edelast soine heinamaa. Linnamägi moodustub linnusest ja sellega loode pool liituvast kindlustatud asulaosast nn eeslinnusest (mälestis reg nr 13071).  Linnuseala on loode-kagu suunas ebakorrapäraselt ovaalse kujuga, tema pikkus loodest kagusse on ligikaudu 57 m, laius 18-20 m, õue pindala on umbes 1100 ruutmeetrit. Eeslinnuse poolt on linnus kaitstud valli ja viimase välisjalamil oleva 2-3 m sügavuse kraaviga. Valli kõrgus on seestpoolt 3 m, välisnõlvalt, so kraavi põhjast 6-7 m. Välisnõlva keskosas on kitsam terrassitaoline vöönd, mis kujunes nõlva ülaosa kõrgendamisel. Kagu otsas on kolmest 2,5-3,5 m kõrgustest vallist ja nende vahel olevatest kraavidest mitmekordne kaitsesüsteem. Kraavide kirde poolsed otsad ulatuvad nõlva mööda kaarjalt põhja poole pöördudes kuni seljaku jalamini. Kaitsesüsteem on kujunenud ilmselt mitmes järgus. Linnuse loodenõlva on rikutud linnusel käimisega, siin on mitu rada, millest ühe kohal on pinnas varisenud (Mälestise kirjeldus on koostatud Eesti Arhitektuur 4 ja  mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Linnus asub endise jaotuse järgi Helme kihelkonnas. Linnus paikneb Tõrva linnast umbes 1,5 km lõuna pool, piki Õhne jõe ürgorgu kulgeva loode-kagu suunalise oosi kõige kõrgemal ja järsemate nõlvadega osal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Saadud leiumaterjali alusel oli Tõrva Tantsumäe linnus ja asulakoht (mälestis reg nr 13071) kasutusel I at keskpaigast kuni II at alguseni. Tõrva linnamägi avastati 1930. a kohaliku koduloouurija ja Tõrva Gümnaasiumi kooliõpetaja Ernst Karolini poolt. Kohapeal kontrollisid teadet E. Laid ja M. Schmielelheim, kes tõestasid omapärase kaitsesüsteemiga muinaslinna olemasolu. E. Laidi poolt 1930. a „Päevalehes“ selle kohta avaldatud teates võrdleb autor teda Väike-Maarja Äntu Punamäega ning Jõelähtme linnusega Irus, dateerides ta 12.-13. sajandisse (E. Laid, Uus huvitava ehitusega muinaslinn Tõrva külje all, Päevaleht 1930. a). Tõrva Tantsumäe linnusest on kirjutanud ka E. Tõnisson (E. Tõnisson, Linnamäed ja maalinnad. Tallinn, 1966, lk 88-90), kus ta märgib, et linnuse komplitseeritud kaitsesüsteemi põhjal kuulub ta nähtavasti II at algusesse, loodepoolne eeslinnus oli aga kasutusel juba I at. Tõrva tantsumäe ja eeslinnuse arheoloogilist uurimist alustati 1965. a. Arheoloogilisi kaevamisi juhatas H. Moora. 1966.-1967. a kaevamised jätkusid. Esimene kaevend rajati asula loodevalli lähedusse ja osalt loodevallile. Vallist saadi kaevamistel rohkesti savinõukilde, mis näitab, et vall on kuhjatud varasema asula kultuurkihist. Asula kaevamist jätkati 1966. a. Asula kultuurkiht on üsna paks, mustjas ning söesegune. Siit saadi rohkesti savinõukilde ja muud esemelist leiumaterjali. Võis eraldada varasemat ja hilisemat kihti, kusjuures varasem asula on ulatunud rohkem loode poole. Vall ja kraav on rajatud asula loodeossa tema hilisemal ehitusjärgul. Peale valli kuhjamise on tõstetud ka kirdepoolset külge, mis algselt oli nähtavasti laugem Hilisema asustusperioodi põhiliseks leiumaterjaliks on kerdrakeraamika. Linnusele rajati esimene kaevend 1966. a loodevalli lähedale. 1967. a jätkati uurimistöid sellest kagu ja kirde poole. Linnuse kultuurkiht on suhteliselt õhuke ja leiuvaene. Leidudena saadi siit enamasti savinõukilde, mille hulgas oli nii varasemat, tekstiilkeraamikad kui ka I at II poolele iseloomulikku nn rõuge keraamikat, aga ka II at algusest pärinevat kedrakeraamikat. Leiti jälgi hoonetest, avastati kividest laotud leease. Linnuse kultuurkihis, nagu asulaski, võis eraldada hilisemat ja varasemat järku. Pruunika kruusa kiht varasema linnuse kultuurkihi peal tunnistab, et hilisemal ehitusperioodil on linnuse pinda veidi tasandatud. Tantsumäe arheoloogilise kaevamise tulemusi on käsitlenud H. Moora, Einige Ergebnisse der Burgbergforschun im Ostbaltikum. Suomen Museo,1967, S 76-77; E. Tõnisson, Eesti muinaslinnad. Tartu-Tallinn, 2008, lk 280. 19. sajandi keskel asus praeguse linnamäe paigas Patküla mõisa park sildade, treppide, teede ja tantsuplatsidega. 20. saj algul kutsusid vanemad inimesed kohta Liinmäe metsaks.</span>


source: A
code: 13070
name: Kivikalme "Vahrete"
type: Kalme
alt_id: 1754
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme pikkus ida-lääne suunas on 75 m, laius vastassuunas 20 m. Ümbritsevast maastikust on kalme ligikaudu 0,5 m kõrgem. Kalme on piiritletud järsu künniastanguga. Kalme servades on näha kive, mis on ilmselt põllult kalmele toodud. Kõikjal paistab pinnasest väljaulatuvaid suuremaid sügavamal maa sees olevaid kive, mille vahel on märgata väiksemaid kive. Kalmet katavad puud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Helme kihelkonnas. Kalme jääb Taagepere mõisa peahoonest loodesse, pargi põhjapoolsest väravast ligikaudu 150 m läände, Ruhja teest põhja suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalme võib dateerida I aastatuhandesse. Kivikalme on ära märgitud J. Jung, Muinasaja teadus II, lk 142. Muistist on lähemalt kirjeldanud 1923. a A. Suik Helme kihelkonna muinasjäänuste kirjelduses lk 19 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Teaduslikke arheoloogilisi kaevamisi kalmel ei ole tehtud. On teada, et kalmel on kaevanud Hummuli mõisa omanik Samson.</span>


source: A
code: 13071
name: Kivikalme"Kirikuase"
type: Kirikuase
alt_id: 1753
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme asub Sakala kõrgustiku lõunapoolsel servaalal, Õhne jõe oru läänepoolsel kõrgel kaldapealsel. Kirde poolt  paistab kalme kõrge kääpataolise kuhjatisena, millest paistab välja kive. Kalme on ehitatud looduslikule künkale, mille idaserv ühtib jõeoru sängiga, mistõttu idapoolne külg on eriti järsk. Kivine ala sellel künkal on ovaalse kujuga, põhja-lõuna suunas 25 meetrit pikk ja umbes 10 meetrit lai. Kalme enda kõrgust on raske hinnata, kuna ta servad sulavad loodusliku künkaga kokku. Suuremaid kive paistab pinnasest pooleldi välja kalme põhja- ja lääneosas (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalme asub endise jaotuse järgi Helme kihelkonnas. Kalme jääb Taagepera sanatooriumist umbes 1,5 km lõuna poole. Kalme asub endistest metsavahi hoonetest umbes 50 meetrit ida pool, metsa servas, hoonete taga olev koppel ulatub kuni kalmeni.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kuna leide kalmest ei ole, siis tuleb ta dateerida väliste tunnuste järgi I aastatuhandesse. Kivikalme on märgitud J. Jungi raamatus Muinasaja teadus II, lk 142. Lähema kirjelduse on andnud A. Suik 1923. a. Helme kihelkonna kirjelduses, lk 18 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Teaduslikult kaevatud kalmet ei ole.</span>


source: A
code: 13072
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 1756
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistuks on kasutatud Õhne jõe läänepoolsel kaldal asuvat madalat lamedat liivast kühmu. Kalmistu keskosa on lage ja rohtunud plats, mille lõunapoolses servas kasvab kaks rida istutatud kuuski. Kõrgendiku kagupoolses osas on vana sammaldunud auk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Helme kihelkonnas. Kalme jääb Taagepera mõisa peahoonest umbes 400 meetrit kirdesse, Õhne jõe kaldale, Taagepera mõisa endise jalutuspargi territooriumile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu kuulub II aastatuhande I poolde. Kalmistut on kirjeldanud A. Suik 1923. a Helme kihelkonna muinasjäänuste kirjelduses, lk 57 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmet teaduslikult kaevatud ei ole. Kihelkonna kirjelduses on andmeid, et kalmel on kaevanud Hummuli mõisa omanik Samson, kes leidis siit luustikke ja esemeid. Asjad olevat jäänud tolleaegse Taagepera mõisa omaniku kätte, kellel olnud lossis väike muuseum.</span>


source: A
code: 11236
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 147-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub kombineeritud kääbaste rühma – tema kaguotsas on ümmargune kuhjatis, loodepoolse osa moodustab aga pikk kuhjatis. Kääpa kogupikkus loode-kagu suunas on 27 m, pikliku osa laius on 7 m, ümmarguse osa laius aga 11 m; kõrgus kaguotsas ulatub 1,2 m, loodeotsas aga 0,6 -0,7 m. Kääpal esineb erineva suurusega sammaldunud auke. Kraav kääpa ümber  on selgemini jälgitav vaid tema pikikülgedel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11234-11238), mis asub Orava asula keskusest ligikaudu 1,5 km kagu pool. Maastikulist paikneb kääbas lainjal tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub suuruse ja kuju järgi otsustades I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11234-11238) näidati arheoloog M. Aunale kätte 11.07.1977. a tolleaegse Orava sovhoosi metsavahi poolt. Kääbaskalmistu esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a septembris. Kääpale on koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11237
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 148-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, laugete nõlvadega, pealt kumer. Tema läbimõõt on 7 m ja kõrgus 0,2-0,3 m. Kääbas ümbritsev kraav pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11234-11238), mis asub Orava asula keskusest ligikaudu 1,5 km kagu pool. Maastikulist paikneb kääbas lainjal tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub suuruse ja kuju järgi otsustades I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11234-11238) näidati arheoloog M. Aunale kätte 11.07.1977. a tolleaegse Orava sovhoosi metsavahi poolt. Kääbaskalmistu esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a septembris. Kääpale on koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11238
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 149-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmargune, madal laugete nõlvadega, pealt kumer. Kääpa läbimõõt põhja-lõuna suunas on 8 m, ida-lääne suunas 7 m ja kõrgus 0,3 m. Kääpa kirdeosas on madal sammaldunud lohk. Kääbas ümbritsev kraav pole jälgitav kogu ulatuses (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11234-11238), mis asub Orava asula keskusest ligikaudu 1,5 km kagu pool. Maastikulist paikneb kääbas lainjal tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub suuruse ja kuju järgi otsustades I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11234-11238) näidati arheoloog M. Aunale kätte 11.07.1977. a tolleaegse Orava sovhoosi metsavahi poolt. Kääbaskalmistu esitati riikliku kaitse alla võtmiseks 1977. a septembris. Kääpale on koostanud passi arheoloog M. Aun (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11291
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1173
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 10 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11288-11297. Kääpad on kuju ja suuruse poolest väga sarnased - nad on madalad, väga laugete nõlvadega, kusjuures lõunakülg on enamjaolt laugem ning põhjakülg järsem. Kääbaste läbimõõt jääb vahemikku 7-8 m. Kääbaste kõrgus on küllalt madal jäädes vahemikku 0,1-0,2 m. Kõigil kääbastel esineb madalaid sammaldunud lohke. Kraavid kääbaste ümber on jälgitavad osaliselt (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11288-11297), mis asub Veski-Piusa-Tuderna maanteest lõuna pool. Maastikuliselt paiknevad kääpad Piusa ürgorus, liivasel tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11288-11297) kohta  on andmeid T. Karopuni Vastseliina kihelkonna kirjelduses 1922. a, lk 14 (käsikiri Ajaloo Instituudis). T. Karopuni järgi peaks selles rühmas olema 11 kääbast, kuid mälestistele passi koostamise ajal 1973. a oktoobris ühte kääbast selles piirkonnas enam leida ei õnnestunud. Kääbastele on koostatud pass arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11303
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1149
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 16 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11313-11298. Kääpad on kuju ja suuruse poolest väga sarnased - nad on madalad, laugete nõlvadega, kusjuures lõunakülg on enamjaolt laugem ning põhjakülg järsem. Kääpad on osaliselt pealt lamedad osaliselt pealt kumerad ning nende jalamid puutuvad kohati kokku. Kääbaste läbimõõt jääb vahemikku 5-10,5 m. Kääbaste kõrgus on küllalt madal jäädes vahemikku 0,1-0,6 m.  Kõigil kääbastel esineb madalaid sammaldunud lohke. Kraavid kääbaste ümber pole enamasti  jälgitavad (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11313-11298), mis asub Veski-Piusa-Tuderna maantee ja Valga-Petseri raudtee vahelisel alal. Maastikuliselt paiknevad kääpad Piusa jõe ürgoru terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11313-11298) kohta  on andmeid T. Karopuni Vastseliina kihelkonna kirjelduses 1922. a, lk 12-13 (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1974. a kaevati kääbaskalmistu alal arheoloog M. Auna juhatusel läbi üks kääbas, kust saadi leidudena põlenud inimluid. Kääbastele on koostatud pass arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11308
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1154
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 16 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11313-11298. Kääpad on kuju ja suuruse poolest väga sarnased - nad on madalad, laugete nõlvadega, kusjuures lõunakülg on enamjaolt laugem ning põhjakülg järsem. Kääpad on osaliselt pealt lamedad osaliselt pealt kumerad ning nende jalamid puutuvad kohati kokku.  Kääbaste läbimõõt jääb vahemikku 5-10,5 m. Kääbaste kõrgus on küllalt madal jäädes vahemikku 0,1-0,6 m.  Kõigil kääbastel esineb madalaid sammaldunud lohke. Kraavid kääbaste ümber pole enamasti  jälgitavad (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11313-11298), mis asub Veski-Piusa-Tuderna maantee ja Valga-Petseri raudtee vahelisel alal. Maastikuliselt paiknevad kääpad Piusa jõe ürgoru terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11313-11298) kohta  on andmeid T. Karopuni Vastseliina kihelkonna kirjelduses 1922. a, lk 12-13 (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1974. a kaevati kääbaskalmistu alal arheoloog M. Auna juhatusel läbi üks kääbas, kust saadi leidudena põlenud inimluid. Kääbastele on koostatud pass arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 11319
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1184
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11316-11320), mis asub Valga-Petseri raudteest lõuna pool. Maastikuliselt paikneb kääbas Piusa jõe ürgoru teisel, kõrgel terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11321-11343) kohta  on andmeid T. Karopuni Vastseliina kihelkonna kirjelduses 1922. a lk 14(käsikiri Ajaloo Instituudis). Kääpale on koostatud pass 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 6884
type: ehitismälestis
alt_id: 188
name:
Tartu linnakindlustused - linnamüüri, vallikraavi, muldkindlustuste ja kaitseehitiste säilmed, 13.-18.saj.

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kroonuaia tänavaga paralleelselt kulgev müür on kõige selgemalt loetav Kesklinna kooli juures, kus seda katab haljastus. Müür jätkub üle Jakobi tänava ja on kivilaotisena nähtav Toomemäe külje all. Ehitusmaterjalina on kasutatud maakivi. Kivid on seotud lubimördiga, mille koostises on väiksemaid telliskivitükke.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keskaegne  linnamüür rajati arvatavasti 14. sajandil. Müür oli ca 2 m paks ja ca 2 km pikk. Linnamüür ümbritses Toomemäge, kulges põhjaküljel Laia ja Kroonuaia tänava vahelisel alal nende tänavatega paralleelselt, Emajõe poolsel küljel Vabaduse pst ja Magasini tänava vahelisel alal nendega paralleelselt, lõunaküljel Poe tänava piirkonnas. Tartu linnamüüris oli 27 torni, neist 9-l oli värav. Suuremad väravad olid Karjavärav, Riia värav, Toomevärav, Jakobi värav ja Vene värav. Linnamüüriga ühisesse kaitsesüsteemi kuulus piiskopilinnus ja võib- olla ka Toomkirik ( K. Alttoa 1979 ). Väljastpoolt müüri kaitsesid linna vallikraavid (Vallikraavi t põhjaküljel, K. E. von Baeri t. ja Kroonuaia t). Linnamüür on lõiguti säilinud Vabaduse pst. lääneküljel, Jakobi ja Laia t. ristmiku lähedal, Ülikooli 8 hoovis ja Botaanikaaias.</span>


source: A
code: 6885
name: Tartu linnamüüri säilmed 1, 13.-15.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 188
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Praegu säilinud müüriosa asub linnamüüri Vene värava ja dominiiklaste kloostrikiriku vahelisel alal. Lubimördi ja tellisetükkidega seotud maakivimüüri pikkus on ca 130 m, paksus 2 m, kõrgus kuni 4 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keskaegne  linnamüür rajati arvatavasti 14. sajandil. Müür oli ca 2 m paks ja ca 2 km pikk. Linnamüür ümbritses Toomemäge, kulges põhjaküljel Laia ja Kroonuaia tänava vahelisel alal nende tänavatega paralleelselt, Emajõe poolsel küljel Vabaduse pst ja Magasini tänava vahelisel alal nendega paralleelselt, lõunaküljel Poe tänava piirkonnas. Tartu linnamüüris oli 27 torni, neist 9-l oli värav. Suuremad väravad olid Karjavärav, Riia värav, Toomevärav, Jakobi värav ja Vene värav. Linnamüüriga ühisesse kaitsesüsteemi kuulus piiskopilinnus ja võib- olla ka Toomkirik ( K. Alttoa 1979 ). Väljastpoolt müüri kaitsesid linna vallikraavid (Vallikraavi t põhjaküljel, K. E. von Baeri t. ja Kroonuaia t). Linnamüür on lõiguti säilinud Vabaduse pst. lääneküljel, Jakobi ja Laia t. ristmiku lähedal, Ülikooli 8 hoovis ja Botaanikaaias. Linnamüüri rekonstrueerimist alustati 1997. aastal (OÜ Fiaal). 1999. aastal jätkas töid Muinsuskaitseameti tellimisel OÜ Wunibald Ehitus. Linnamüüri siseküljel asub munakivisillutisega kaetud Müürivahe tänav, mis on kavas taastada.</span>


source: A
code: 6886
name: Tartu linnamüüri säilmed 2, 13.-15.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 188
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>TÜ botaanikaaias asuv linnamüüri lõik on paksus ca 2 m paks ja ca 2 m kõrge.  Suurtest maakividest ehitatud müür on paigutatud puualustele. Kivid on seotud lubimördiga ning nende vahed tihendatud väiksemate tellisetükkidega. Püssirohutorni asukohal künkal asuvad Botaanikaaia eksponaadid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keskaegne  linnamüür rajati arvatavasti 14. sajandil. Müür oli ca 2 m paks ja ca 2 km pikk. Linnamüür ümbritses Toomemäge, kulges põhjaküljel Laia ja Kroonuaia tänava vahelisel alal nende tänavatega paralleelselt, Emajõe poolsel küljel Vabaduse pst ja Magasini tänava vahelisel alal nendega paralleelselt, lõunaküljel Poe tänava piirkonnas. Tartu linnamüüris oli 27 torni, neist 9-l oli värav. Suuremad väravad olid Karjavärav, Riia värav, Toomevärav, Jakobi värav ja Vene värav. Linnamüüriga ühisesse kaitsesüsteemi kuulus piiskopilinnus ja võib- olla ka Toomkirik ( K. Alttoa 1979 ). Väljastpoolt müüri kaitsesid linna vallikraavid (Vallikraavi t põhjaküljel, K. E. von Baeri t. ja Kroonuaia t). Linnamüür on lõiguti säilinud Vabaduse pst. lääneküljel, Jakobi ja Laia t. ristmiku lähedal, Ülikooli 8 hoovis ja Botaanikaaias. Botaanikaaias asuvad Tartu linnamüüri säilmed kaevati välja 1988-1990 toimunud arheoloogiliste uuringute käigus. 1990. aastatel konserveeris väljakaevatud linnamüüri OÜ Wunibald.</span>


source: A
code: 6887
name: Tartu Toomkirik, 13.-15.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 210
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varemeis Tartu toomkirik on üks Vana-Liivimaa silmapaistvamaid tellisgootika näiteid. Basilikaalse pikihoone kolme löövi on katnud ristroidvõlvid, mida toetasid kaheksatahulised nurgaturpadega piilarid. Intejööris liigendavad seinapindu kimpturbad ja simsid, trifooriumitsoon on markeeritud niššidega. Säilinud on üksikuid eendtugede varagooti taimdekooriga raidkapiteele ehituse varaseimast järgust. Põhja- ja lõunaküljel on algselt välisseinu toetanud massiivsete kontraforsside vahele olnud rajatud kabelilöövid. Kesklöövi kõrgseinu on külglöövide kohal toestanud tugiviilud. Massiivne kahe torniga läänepartii, mille ülaosa on lammutatud, võib olla omal ajal omanud kaitsefunktsiooni. 

19. Sajandi algul on ümbriskäiguga kooriosa ja pikihoone idapoolsete traveede  varemetesse ehitatud raamatukogu ja jagatud vahelagede abil kolmeks korruseks, interjööris on sellest perioodist säilinud klassitsistlikku dekoori segatuna neogooti elementidega. 

Käesoleval ajal on kiriku pikihoone ja tornide varemed konserveeritud ja katustatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Toomkirik on Vana-Liivimaa silmapaistvamaid tellisgootika näiteid, pühitsetud apostlitele Peetrusele ja Paulusele. Kiriku ehitamist alustati 13. saj. II kolmandikul. Pikihoone oli kunstiajaloolase K. Alttoa teateil algselt kavandatud kolmelöövilise kaheksatraveelise basiilikana. Pärast välisseinte osalist valmimist vahetus ilmselt meisterkond ja jätkati kiriku ehitamist kodakirikuna. N-külge lisati kabelilööv ja W-fassaadile teine ümar trepitorn. Seejärel toimus kiriku ehitamises taas pööre ja 14. saj. valmis pikihoone siiski basiilikana. S-küljele rajati kabelilööv. Tõenäoliselt 14. saj. lõpul rajati uus ümbriskäiguga koor. 15. saj. lõpul - 16. saj. algul valmis uus massiivne kaksiktornidega W-külg.

16. saj. lõpust on kirik varemeis. 1760. lammutati tornide ülaosa. 1804-1806. projekteeris J. W. Krause kooriossa ülikooli raamatukogu, 1927-1928 laiendati raamatukogu, 1980. aastetel rekonstrueeriti kooriosa Tartu Ülikooli ajaloomuuseumina (arh. U. Tiirmaa, A. Buldas, kunstiajaloolane K. Alttoa)

2001- 2004 konserveeriti tornid ja põhjalöövi esimene võlvik, 2005 avati tornide vaateplatvormid külastajatele, 2007-2008 põhjaportaali, lõunapoolse kõrgseina ja lõunaseina tugipiitade konserveerimine ning sadevete kanalisatsiooni väljaehitamine.

Kiriku ajaloo kohta on koostatud ja ilmunud mitmeid materjale:
K. Alttoa koostatud ajalooline õiend
O. Printsi artikkel kogumikus Toomemägi, Tln. 1968.
K. Alttoa, Toomkiriku pikihoone kujunemisest. Töid kunstiteaduse ja -kriitika alalt 3. Tln. 1980.
K. Alttoa, J.W. Krause ja ülikooli raamatukogu, Kunst 1984, nr. 1.
K. Alttoa, Tartu toomkiriku läänetornide kaitsefunktsioonist. Arhitektuuripärandi uurimisest Eesti NSV-s, Tln. 1987.
K. Alttoa, Eesti tellisgootika uurimisseisust, ETSR Ar. XI, Stockholm, 1992.</span>


source: A
code: 6888
name: Tartu Vana Anatoomikum, 1805-1851.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 211
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone esimene ehitusmaht oli nelinurkse põhiplaaniga rustikapindadega soklikorrusele toetuv madala kupliga klassitsistlik rotund. Rotundi neljal küljel on heledate toskaana pilastrite ning kolmnurkviiludega risaliidid, mille tipus katusel korstnakesed. Kaheksal küljel on pikemad kitsad aknad, mille all on balustrid ning kohal väiksemad mezzanino-aknad. Kuppelkatust kroonib ümar sambakestega tornike. Portaali moodustavad kaks jõulist rustikaalset uksesammast, neid ühendab silluskaar, kummagi samba peal on metallurn. Nišis asuva kahepoolse klassitsistliku kujundusega puidust ukseni viib kaheastmeline kivitrepp. Hoone keskosale liituvad kaarjad tiibhooned, mis lähtuvad stiililiselt palladionistliku ringhoovi motiivist. Hoone fassaad on krohvitud ning on esimese korruse ulatuses tumedama rustikakrohviga ilmestatud, korrustevahelisel alal kulgeb lai heleda krohviga kaetud horisontaalne vöönd ning hoone teise korruse osas kaetud beeži krohviga. Hoone aknad on klassitsistliku kujundusega, esimese korruse akendel on dekoratiivne krohvitud silluseosa, teise korruse aknaid raamib valge krohvivöö. Hoo e räästaalusel osal esineb horisontaalne hammasfriis. Nii hoone kupliosa kui ka muud katuseosad on kaetud valtsplekk-kattega. Hoone tagaosas asub ühekorruseline puidust hoone, mis on ühendatud klaasseintega ülejäänud anatoomikumiga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tartus, Kesklinna linnaosas, Toomemäel, Uppsala tn 10.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Anatoomikumi hoone ehitati Johann Wilhelm Krause projekti järgi 1803-05 endisele Karl Gustavi bastioni tippu. Sellele järgnes teine ehitusjärk aastatel 1825-27, kus rotundi ümber lisati Krause projekti järgi kahekorruselised kaarjad tiibhooned. Hoone kolmas ehitusjärk toimus aastatel 1856-60, kui arhitekt K. Rathhausi projekti järgi pikendati tiibhooneid veelgi. 1911. aastal lisati ühele tiivale veel puidust juurdeehitus. Hoone oli 1999. aastani Tartu Ülikooli arstiteaduskonna kasutuses, 2012. aastal restaureeriti hoone eksterjöör, muus osas tööd jätkuvad.</span>


source: A
code: 6889
name: Tartu Tähetorn, 1810.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 212
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhiosas on hoone ühekorruseline, kelpkatusega, pikikülgedel eenduvad tugevasti kolmnurkfrontoonidega risaliidid. Neist lõunapoolses on tööruum, põhjapoolses aga eeskoda, mille kohal paikneb silindriline torn, mis oli algselt kaetud poolümara kupliga. Põhiosa hõlmasid kaks avarat vaatlussaali. Neist läänepoolsesse paigutati meridiaanring, mille alus oli temperatuurikõikumiste mõju vältimiseks eraldi vundamendil. Mõlema saali seintes ja laes olid lükandluukidega suletavad vaatluspilud. Fraunhoferi refraktori paigutamiseks ehitati peatorn 1825. aastal osaliselt ümber, kuppel asendati 12-kandilise pööratava ülaosaga, mida ümbritses konsoolidel galerii. 1952. aastal ehitati läänesaal kahekorruseliseks. Hoone on tervikuna suhteliselt algupäraselt säilinud, samuti on alles palju kultuuriväärtuslikke detaile.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartus Toome platoo kaguosas, endise piiskopilinnuse piirkonnas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1802. aastal anti Tartu Toomemäe territoorium taasavatud Tartu Ülikoolile. Tartu Tähetorn rajati otseselt endise piiskopilossi territooriumile aastatel 1808-1810. Hoone projekteeris J. W. Krause koostöös ülikooli teadlastega, võttes eeskujuks Gotha, Göttingeni ja Uppsala observatooriumide plaanid. Aastatel 1820–1839 oli Tartu Tähetorni direktor F. G. W. Struve ja tähetorn oli oma kuulsuse tipul. Aprillis 2011 avati Tähetorn muuseumina.</span>


source: A
code: 6890
name: Tartu "Inglisild", 1836-1838.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 213
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Silla käiguteed kannavad paarikaupa paigutatud nelinurksed kivipostid, rinnatise puuosal on varasema silla antiiktalastikku imiteeriva ehitusosa triglüüfide asemel puitkettad. Puidust rinnatise kõrval kulgeb metallvõre. Rinnatise Toomemäe poolsel osal on Parrot&#039; mälestusmedaljon vastavate kirjadega, linnapoolsel osal kiri  "Otium reficit vires".</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ülikooli arhitekt J. W. Krause projekteeris 1814-1816 üle Lossi tänava Ülikooli ja linna valduste piirile klassitsistliku puitsilla, mis pidi asendama ajutist puusillakest. Uuel sillal oli ühtlasi portikuse roll ja see oli kujundatud triumfiväravana. Silla keskosas oli neli rida 3-kaupa paigutatud toskaana sambaid, mis moodustasid 3 läbipääsuava.
1836. aastal kavandas ülikooli ehituskunsti professor M. H. Jacobi  kõdunenud ja lammutatud silla asemele uue, mis oli lihtsusatud variant Krause projekteeritud sillast.  1913. aastal sild remonditi kapitaalselt ja Toomemäe poolsele küljele paigutati ülikooli esimese rektori G. F. Parrot&#039; portreemedaljon koos pühendustekstiga (skulptor C. von Wetter-Rosenthal).</span>


source: A
code: 6891
name: Tartu "Kuradisild", 1913.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 214
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Betoonsilla kahele saledale kandekaarele toetub tugipostide vahendusel käigutee. Massiivset rinnatist liigendavad kassetid ja istenishid. Silla rinnatisel on Aleksander I pronksreljeef ja kiri "Alexandro Primo".</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1809. aastal ehitati praeguse silla asukohta J. W. Krause projekti järgi neogooti stiilis puusild. 1842-1844 asendati see ühesildse puitsillaga (arhitekt J. G. Köningsmann). 1913. aastal ehitati A. Eichhorni projekti järgi siia praegune ühesildne betoonsild. Sild pühendati Romanovite 300. juubelile, mida tähistab ka Aleksander I pronksreljeef silla rinnatisel (C. von Wetter-Rosenthal) ja kiri "Alexandro Primo".</span>


source: A
code: 6892
name: Tartu Püssirohukelder, 1768-1778.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 197
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ehitis koosneb eelkeldrist, selle taga asuvast peakeldrist, viimast kolmest küljest ümbritsevast koridorist ning õhušahtist, mis Tähetorni lähedal maapinnani ulatub. Põrandast nelja meetri kõrgusel algab teravkaarne võlv. Keldril on ainult üks välissein Toomemäe kirdenõlval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Püssirohukelder ehk laskemoonaladu valmis 1770. aastatel. Kelder on ehitatud Toomemäge liigendanud vagumusse. Ehituseks kasutatud tellised saadi keskaegse Maarja kiriku varemetest, mis ülikooli arhitekti J. W. Krause teatel selleks lammutati. Vagumuse täitmiseks saadi materjali ka piiskopilinnuse müüridest.  Kindluse ehitustööde seiskumise järel kuulus aastatel 1778–1800 linnale. 19. saj algul anti muldkindlustuste ala koos keldriga ülikoolile. 1827. aastal rentis ülikool keldri õlletööstur Schrammile. 1896. aastal alustas ülikooli matemaatika-füüsika teaduskond seal maavärisemise ning magnetiliste nähtuste uurimist. I maailmasõja ajal evakueeriti keldris asunud instrumendid 1915. aastal Venemaale. Hiljem kasutati keldrit peamiselt juurviljalaona. 1982 avati kohvik-restoranina (sisekujundusprojekt Ü. Einasto); rekonstrueeritud 2000–2001 (projekt A. Roosaar).</span>


source: A
code: 11339
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1125
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas kuulub 23 ümmargusest kääpast koosnevasse kääbaskalmistusse, mälestised reg nr 11321-11343. Kääpad, mis paiknevad põhiliselt kahes reas, loode-kagu suunaliselt on kuju ja suuruse poolest väga sarnased - nad on madalad, laugete nõlvadega ja osaliselt pealt lamedad osaliselt pealt kumerad ning nende jalamid puutuvad kokku. Kääbaste läbimõõt jääb vahemikku 5-7 m. Kääbaste kõrgus on küllalt madal jäädes vahemikku 0,1-0,4 m. Teeäärsed kääpad on väga rikutud. Kõigil kääbastel esineb ka madalaid sammaldunud lohke. Kraavid kääbaste ümber on  jälgitavad osaliselt (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11321-11343), mis asub Veski-Piusa-Tuderna maanteest lõuna pool, Piusa raudteejaamast ligikaudu 350 m lõunas. Maastikuliselt paiknevad kääpad Piusa jõe ürgoru põhjaveerul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu (mälestised reg nr 11321-11343) kohta  on andmeid T. Karopuni Vastseliina kihelkonna kirjelduses 1922. a, lk 10-11 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Omaaegsele kirjeldusele lisatud skeemil on kääbastikus olnud 35 kääbast. Praegu on kääbaste ala tunduvalt rikutud nii kartulikoobaste kui metsateedega, mistõttu osa kääpaid on nähtavasti nii lamedaks tallatud, et need pole metsa all enam jälgitavad. Kääbastele on koostatud pass 1975. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 6893
name: Kliinikuhoone (hilisem kohtuhoone), 1806-1841.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone räästajoonel ning korruste vahel on profileeritud karniis, akendel laiad krohvraamistused ja akende kohal rõhtsad karniisid; seinapinda liigendavad rustikas liseenid ja nurgarustika; keskteljel paikneva sissepääsu kohal on sepisrõdu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lossi 17 hoones asus ülikooli kliinik, mille eelkäijaks oli 18. saj. lõpus ehitatud ühekorruseline kasarm-laatsaret. Ülikool sai lagunenud müüristikuga kasarmu endale 1805. aastal. Pilte sellest hoonest pole säilinud. Uue kliiniku projekti tegi J. W. Krause abiline J. G. Kranhals. Ehitustööd toimusid aastail 1806-1808.  Uus hoone oli kahekorruseline, fassaadi liigendasid kolm risaliiti, mille pilastrid ulatusid peasimsist kõrgemale ja lõppesid viiludega. Hoones asus nn kliiniline instituut, mis koosnes meditsiini-, kirurgia- ja sünnitusabi kliinikust. See ehitis ei rahuldanud  vajadusi kuigi kaua. 1819. aaastal sai ülikool korralduse riigiteenistuseks valitud arstiteaduskonna üliõpilaste ettevalmistamiseks. Aastatel 1820-1821 laiendati kliinikut ja ehitati keskmise risaliidi asemele  viiluga kroonitud kolmas korrus. Tänase ilmse sai hoone aastail 1845-1847, kui ülikooli teenistuses olev arhitekt Karl Winkler koostöös Peterburi arhitekti Shudaniga ehitas kliiniku veelkord ümber.  Kolmandat korrust laiendati, viil lammutati hoopis ja fassaad sai uue kujunduse. Alates 1995. aastast asub hoones  Eesti Riigikohus.</span>


source: A
code: 6894
name: Kliinikuhoone, 1874-1881.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on U-kujulise põhiplaaniga. Risti paigutuval hooneosal on pinnase reljeefist tingituna väga kõrge maakivist laotud soklikorrus, seal paiknes ümarkaarsete akendega suur operatsioonisaal. Toomkiriku poolne sissepääs poternist soklikorrusele on kujundatud neogooti stiilis. Hoone viiludel rohke puitpits ja profileeritud sarikaotsad. Kõrge soklikorrus toetub osaliselt kõrgetele postvundamentidele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>M. Roetscher kavandas Toome bastionile kaks paralleelset haiglabarakki – üks oli määratud naistele ja teine meestele; nende barakkide O-poolsesse külge ehitati ristihoone, mis ühendas kahte barakki, sinna olid mõeldud protseduuritoad ja arstide ruumid. 1886. a. laiendas R. Guleke haavakliinikut sel teel, et lisas tiibehitiste otsa kõrgemad juurdeehitised, mis olid määratud jõukamate haigete jaoks. 20. sajandi II poolel tegutses polikliinikuna. 2007. aastal restaureeriti ja muudeti korterelamuks.</span>


source: A
code: 6895
name: Tartu Raekoda, 1782-1789.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 202
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Raekoda on barokse kuubikujulise kehandi ja kõrge kelpkatusega hoone. Katusel asub puust, plekiga üle löödud barokse kujundusega torn, kus asub kell. Fassaadi liigendavad pilastrid, liseenid ja karniisid. Platsipoolsel küljel kergelt eenduv risaliit, mida kroonib ehisviil. Viilu väljakul asuvat ümarakent raamistab konnakarbikujuline ornament. Hoonel on klassitsistliku kujundusega kahetiivaline välisuks (tisler Adam Filip Paul), mida kaunistavad girland ja rosett. Hoonesse viib kõrge graniidist astmetega trepp. Koridorides on ristvõlvid, ruumides nõgusad radiaalvõlvid. Kolmandal korrusel asub klassitsistliku sisekujundusega raesaal. Selle kaunistused- stukist rosetid, girlandid, draperiid jt. ornamendid valmisid J. H. B. Walteri stukitöökojas. 19.sajandi II poolest pärineb valge kahhelahi seda krooniva vaasiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Raekoja projekti tegi Rostokist Tartusse tulnud ehitusmeister Johann Heinrich Bartholomäus Walter. Nurgakivi pandi ehituse loodenurka 2. juunil 1782. Raekoja ehitustellised toodi Kärknast ja Käreverest, katusekivid osteti von Pistohlkorsilt Puurmanni mõisast. Paraadukse tegi tislermeister Adam Philip Paul. Raekoja pidulik avamine toimus 9. oktoobril 1786, kuigi sisetööd veel jätkusid. Keldrikorrusel asusid lubja- ja puukeldrid, ning ohtlike kurjategijate üksikkongid. Esimesel korrusel oli avar vaekoda, kuhu sai ka hobustega sisse sõita, köök ja kolm vangiruumi sakslaste jaoks. See abiteenistustele mõeldud korrus on ülemistest eraldatud fassaadil nähtava kivisimsiga, mis rõhutab teistsugust kasutusviisi. Sellele viitab ka rustikaalne müüritis ning ehitamiseks kasutatud graniitplokid nagu samaaegselt ehitatud Kivisillal. Teisel korrusel olid ametnike ruumid ja kolmandal raesaal. Lõplikult valmis raekoda 1789. aastal.
19. sajandil likvideeriti I korrusel asunud vaekoda. 20. sajandi algul rajati hoone paremasse tiiba apteek. Vasema tiiva esimesel korrusel ja keldris asus Tartu Linna Pank. 1931. aastal võeti esimese korruse pangaruumides maha vaheseinad, mis asendati arkaadidega ning ehitati kinni apteegi ja teiste ruumide ühendused (arhitekt A. Podtschekajev). 1984. aastal kujundati kolmeastmeline graniidist välistrepp viieastmeliseks (arhitekt T. Org). Ümberehituse käigus jäi lühemaks esimese korruse trepp. Maja praegune katus pärineb 1980. aastatest, raesaal restaureeriti 1980. aastatel ja 2003, vundamentide kindlustamine toimus 1990. aastate teisel poolel, välisuks restaureeriti 2000. aastal. 2001. aastal paigaldati torni Karlsruhe kellavabrikust ostetud 18 kella, mis mängivad kellamängu. Vanad kaks kella jäeti alles, muutus nende asukoht tornis (projekteeris OÜ Arc Projekt).</span>


source: A
code: 6896
name: Elamu Tartus Raekoja pl.1/ Ülikooli 7, 18.-19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone mitu korda muudetud fassaadid on eklektilised. Suletud siseõue pääseb Ülikooli tänava poolt kangialusest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone asub linnaehituslikult tähtsal kohal – otse raekoja lõunakülje vastas. Hoone püstitati 1784. aastal 2- korruselise avarate korteritega kivist nurgamajana, millele peatselt lisati tiheda ärkliakende reaga kolmas korrus. Hoonet laiendati õuepoolsel küljel 19. sajandi keskel ja 20. sajandi algul.  Aastatel 1797-1888 tegutses majas apteek.</span>


source: A
code: 6897
name: Elamu fassaad Tartus Raekoja pl. 3 , 19.saj.I pool
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>U-kujulise põhiplaaniga hoone moodustab Küüni tn. 1-3-5-ga ühtse hoonebloki, hoovile pääseb kaarsillusega kangialusest. Hoonel on kõrge sokkel, esimese korruse osas on täisrustika; horisontaalse liigenduse annavad I-II korruse vahekarniis ja II-III korruse vahel paiknevad ristkülikukujulised akantusmotiiviga ehispinnad. Raekoja platsi poolsel küljel on taastatud algupärasega sarnane poolsammastele toetuvana kujundatud rõdu ning II-korruse keskmiste akende kohal kolmnurkviilud.
Hoovi ehitati 1990. aastatel müügikiosk, mis ei haaku maja olemusega, mõjudes veidrusena.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praeguse hoone mahus eelkäija ehitati pärast suurt tulekahju 1790. aastal. Maja kuulus baltisaksa aadelkonnale: 19. sajandi algusest O. von Löewenternile, 1834. aastast paruness S. von Vietinghoffile, alates 1882. aastast krahv E. von Manteuffel jun. 1921. aastal ostis kinnisvara grupp advokaate ja ärimehi (A. von Kossart, F. Karlson, J. Sisask, J. Sepp, O. Rütli). Grupi omandiks jäi maja kuni 1940. aasta natsionaliseerimiseni. Hoone sai kannatada sõjatules 1944. aastal, säilisid hoone müürid. Maja fassaadid taastati ligilähedaselt algsetega, säilitati klassitsistlik-barokne ilme. Hoone taastati valdavalt 1946. aastal. Taastamisprojekti koostasid A. Matteus 1946. aastal ja E. Laas 1948. aastal.</span>


source: A
code: 6898
name: Elamu Tartus Raekoja pl. 2, 1778.a.
type: Elamu
alt_id: 203
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaekorruseline hoone on L-kujulise põhiplaaniga ning paikneb Raekoja platsi ja Ülikooli tänava nurgakrundil. Majal on võlvitud täiskelder, mis toetub puitparvedele, viimased kindlustati 1980. aastatel. Hoone nurki rõhutab rustika ning I ja II korruse vahelist seinapinda elavdavad ristküliku kujulised ehispinnad. Maja ehteks on Raekoja platsi poolsel küljel täies mahus 1990. aastatel taastatud kaarportaal ja sellele kohal olev rokokoo stiilis ornament, samuti Ülikooli tänava poolsed veesülitid. Avatäited on algse prossijaotusega, kuid 1980. aastatele omaste profiilide ja pinnakattega. Algselt olid majas ülemisel korrusel stukklaed, alumisel korrusel (esikus, tubades, kahes köögis ja kahes jääkeldris) võlvitud laed. II korrusel on taastatud rokokoo-stiilis saal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maja ehitas leskproua Schlichting 1778. aastal (müürimeister F. L. Jahnentz). 1786. aastal tehti majale juurdeehitus. 1795. aastal ostsid krundi vennad Wernerid. 1824. aastal avati siin G. C. Werneri kohvi- ja söögimaja. 1834. aastal ostis krundi kaupmees ja kondiiter E. H. S. Bauch, kes oli samal aastal omandanud ka kõrvalkrundi (krundid liideti). Nüüdsest on kruntidel ühine ajalugu. 1868. aastal omandas kinnistud kondiiter A. E. Borck. 1909. aastal ostis kinnistud notar K. Rosenthal ja laskis arhitekt R. Pohlmanni kavandite järgi ümber ehitada esimese korruse poeuksi ja aknaid, sh Raekoja platsi poolse peaportaali. 1920.-1930. aastatel asus hoones seemne- ja aiatööriistade kauplus "Erika" ning 1935. aastal seati maja teise korruse nurgaruumidesse sisse trükikoda "Varrak". 1982-1992 restaureeris maja Poola restaureerimisfirma BUDIMEX. Hetkel asub majas hotell "Draakon".</span>


source: A
code: 6899
name: Elamu Tartus Raekoja pl.6, 19.saj.I pool
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Nurgakrundil asuval hoonel on varaklassitsismile iseloomulik väikese rõduga ümar nurgalahendus. Nurgalahenduse teisel korrusel paiknes ülikooliaegadel ümmargune saal. Hoone Raekoja platsi poolsel osal on võlvitud kelder ja võlvid I korruse Raekoja platsi poolsel osal. Horisontaalset liigendust rõhutavad korrustevahelised vööndsimsid. Tänavafassaade ilmestavad II-III korruse vahel ristkülikukujulised ehissüvendid ja keskmiste akende kohale paigutatud kolmnurkviilud. I korrus on teostatud täisrustikas. Aknad on uued, teostatud algsete ligilähedaste koopiatena. Vanim uks on stomatoloogiakliiniku sissepääsul, teised kaasaegsed metalluksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Nii nagu enamus Tartu linnast, hävis 1775. aasta tulekahjus sellel kinnistul asunud varasem hoonestus. 1790. aasta paiku ostis krundi parun Ungern-Sternberg, kes lasi ehitada uue kivimaja. Hiljemalt 1797. aastaks oli uus suur kivimaja enam-vähem valmis – sellest aastast pärineb uue 2-korruselise kivimaja hindamisdokument. Aastate 1797 ja 1802 vahel ehitati juurde kolmas korrus. 1802. aastal omandas hoone taasavatud Tartu ülikool, kes kasutas hoonet õppe- ja haldustöös ning ülikooliga seotud inimeste korteritena. Esimese korruse ruume üüriti välja kauplusepindadena. Vanas ülikoolimajas, nii hakati seda maja kutsuma, elas pikka aega ülikooli raamatukogu direktor K. Morgenstern. 1870. aastal paigutati majja Farmaatsia Instituut, selle ruumid paiknesid maja Rüütli tänava poolses tiivas. 1937. aastal omandas maja Tartu linnapank. 1962. aastal läksid teise ja kolmanda korruse ruumid stomatoloogia polikliinikule, esimesel korrusel säilisid äripinnad.
Põhjalikud remondid toimusid majas 1842 ja 1849-1851, mil muudeti ruumijaotust ja fassaadilahendust, asendati Rüütli tänava poolse trepikoja puittrepp kivitrepiga ning viidi algselt Rüütli tänaval asunud peasissepääs Suurturu lääneossa. 1963-1965 toimunud remont hõlmas peamiselt siseruume, sh kaotati algne Rüütli tn poolne trepikoda.</span>


source: A
code: 6900
name: Elamu Tartus Raekoja pl. 8, 1781-1784.a.
type: Elamu
alt_id: 204
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Raekoja platsi ja Rüütli tänava äärsel ajaloolisel krundil nr 15 asuva nurgamaja mõlemad tänavafassaadid on sarnase kujundusega: rustikaga allkorruselt kerkivad keskrisaliidil neli pilastrit; tugev simss rõhutab peakorrust, mille akende all paikneb balustrimotiiv ja mida ülemistest korrustest eraldab jooksva koera muster. Varaklassitsismile iseloomulikud on hammaslõikega räästakarniis, rippuvate loorberipärgadega astmikfrontoonid ja ripp-pärjad keskrisaliidi kaarakende vahel. Aknaid ümbritseb lai liigendatud krohvraamistus. I korruse aknad on 20. saj. I poolel ehitatud suuremaks. Raekoja platsi pool on klassitsistliku kujundusega nikerdatud välisuksega kaarportaal. Fassaadi viimane restaureerimine toimus1994. a. paiku.
I korrusel on roiete ja päiskividega ristvõlvid. Väljakupoolsetes ülemiste korruste ruumides on laekarniisid ja kolm valgetest glasuurkahlitest puujalgadega varaklassitsistlikku ahju, mida kaunistavad medaljonid, pilastrimotiivid, karniisid. 1912. a. remonditi trepikoda ning I korruselt II korrusele viiv puutrepp vahetati kivitrepi vastu. Sellest ajast pärineb I ja II korruse trepikoja seinaplaatidega juugendlik kujundus. III korrusele viib algupärase, varaklassitsistliku balustraadiga puittrepp, taastatud on kvaadrimotiiviga seinamaalingud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Varasem hoonestus sellel krundil hävis 1775. aasta tulekahjus. 1781. aastal omandas krundi G. W. von Budberg, kes alustas ehitustöid, kuid müüs 1782. aastal poolelioleva ehitise koos ehitusmaterjalidega kaupmeestele K. H. Frizchele ja J. K. Majorile. Hoone valmis 1784. aastal. Hoone arhitektiks peetakse J. H. B. Waltherit. Pärast enampakkumist ja mitmeid omanikke ostis 1811. a. kinnistu apteeker D. Thörner ja 1833. aastal ostis kinnistu surnud Thörneri pärijailt apteeker T. Schartee. Viimase perekonna kätte jäi kinnistu 1907. aastani, mil kinnistu omandas kaupmees R. Fischmann, kelle pärijate kätte jäi see kuni Teise maailmasõjani. Tänapäeval asuvad hoones äri- ja büroopinnad.
1858. aastal ehitati ümber Rüütli tänava poolne esimene korrus. 1910. aastal ehitati R. Pohlmanni projekti järgi osaliselt ümber katusekorrus. 1934. aastal kavandati esimese korruse kaupluseakende ümberehitus A. Kesperi projekti järgi. Rüütli tänava poolsetel akendel kaotati kaarsillused ja ehitati ümber vitriinakendeks. 1940. aastal ehitati A. Matteuse projekti järgi ümber teine korrus, ruumid jagati väiksemateks tubadeks ja kabinettideks.</span>


source: A
code: 6901
name: Büroohoone Tartus Raekoja pl. 10, 1936
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Raekoja platsi äärsel krundil nr 16 paikneva hoone fassaad kujundati 1930. aastate lõpu esindustraditsionalismile iseloomulikult kalleid materjale kasutades – I korrus dolomiit, ülemised graniitkrohv. Olemas olnud aknaavade vahed dekoreeriti uusklassitsismi stiilis pilastritega – stiliseeritud viljapeade motiivis kapiteelidega pilastrid liigendavad fassaadi, mida pärgab tugevasti eenduv karniis. Peasissepääs ametiruumidesse on kujundatud portaalina. Klaasitud ja hammaslõikega kaunistatud välisuksed kuuluvad ilusamate Tartu selle perioodi uste hulka.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Varasem hoonestus Raekoja platsi äärsel kitsal krundil hävis 1775. aasta tulekahjus. 1778. aastal ehitati krundile 2-korruseline suure barokse viiluga ehitis, mis 19. sajandi keskpaiku ehitati ümber 4-korruseliseks hooneks. Fassaadilahendus oli lakooniline, rõhutatud olid horisontaalsed korrustevahelised karniisid, teise ja kolmanda korruse akende kohal konsoolidele toetuvad sirged krohvkarniisid ja räästaalusel joonel jooksis hammaslõige. Hoone fassaadi akende ja uste asetus vastas praegusele. 19. sajandi neljandal veerandil toimusid ümberehitused hoovipoolsetes tiibehitistes. 1914. aastal muudeti esimest korrust F. Kangro projekti järgi. 1924. aastal ostis kinnistu Eesti Kindlustuse Selts, mis muudeti 1940. aastal Natsionaliseeritud Ühistegelikuks Kindlustusseltsiks Eesti. 1939. aastal valmis N. Kusmini projekt hoone ümberehitamiseks ning 1940. aastal ehitatigii hoone ümber Kindlustusseltsi hooneks, esimesele korrusele planeeriti kauplus, teisele ja kolmandale korrusele kindlustusseltsi ruumid ning ülakorrusele korter. 1940. aasta ümberehitusega säilis esifassaadi akende ja uste asetus.</span>


source: A
code: 6902
name: Elamu Tartus Raekoja pl. 12, 1810-1819.a.
type: Elamu
alt_id: 205
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Klassitsistliku hoone alumine korrus on teostaud rustikas, I ja II korrust eraldab simss. Eenduva keskrisaliidi osas ulatuvad läbi kahe korruse klassitsismile iseloomulikud pilastrid, mille komposiitkapiteele on täiendatud rippvanikute motiiviga; risaliidi lõpetab hammaslõikeline kolmnurkfrontoon. Keskrisaliiti rõhutab rõngasbalustraadiga metallrõdu, mis toetub 1870. a. välja vahetatud väänleva taimornamendiga metallkonsoolidele. II ja III korruse vahel paiknevad ristkülikukujulised akantusväätidega ornamentaalsed bareljeefid. Räästaalusel joonel jookseb hammaslõige ja lai profileeritud karniis. Aknad on algupäraste ligilähedased koopiad. Säilinud on klassitsistlik kahetiivaline peauks. I korrus ja trepikoda on võlvitud. Hoovikülg on tavapäraselt lihtne.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärast 1775. a. tulekahju, aastatel 1810-1818 ehitusmeister J. N. F. Lange juhtimisel ehitas krundile hoone pagarmeister Mester. 1838. aastal ostis kinnistu kaupmees P. Bokovnev, kelle käes oli kinnistu 1917. aastani, mil selle omandas kaupmees M. Jänes, kes müüs selle 1921. aastal Tartu Kaubanduse ja Tööstuse Vastastikusele Krediidiühisusele ning viimane omakorda Kauba Pangale. Krundi tagumine osa sai Teises maailmasõjas kannatada, peahoone hoovipoolne tiibehitis ehitati välja 4-korruselisena. Lisati katlamaja ja suur korsten; hoovipoolses osas ehitati aknad suuremaks. Hoone rekonstrueeriti haldushooneks 2001. aastal.
Krundi hoovile ehitati 19. sajandi vältel kolm kõrvalhoonet: kivist kõrvalhoones paiknesid toad, pesuköök ja kelder; teises kõrvalhoones üliõpilastuba, puukuur, 2 talli, 2 vankrikuuri; kolmandas kõrvalhoones paiknesid tall ning vankrikuur. 1894. aastal ehitati hoovile uus ait koos majahoidja korteri ja puukuuriga, projekti koostas C. Besch ning riismetena on säilinud ehitised tänapäevani. Teine vanast pesuköögist ja majahoidja korterist koosnenud hoone ehitati pärast Teist maailmasõda põhjalikult ümber.</span>


source: A
code: 6903
name: Elamu Tartus Raekoja pl.14, 18-20.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone I korruse osas on suured vitriinaknad, sissepääs hoonesse ja ümara postiga toestatud eeskoda ning hoovile pääs. II korrusel paikneb kaarakende rida ning profileeritud akendealune vööndsimss. II ja III korrust eraldavad II korruse rõhtsad karniisid ja III korruse ümarkaarsete akende all jooksev lai profileeritud vööndsimss. III korruse akende vahed on markeeritud laiade liseenidega ja akende kohal paiknevad segmentkaarsed karniisid. Räästakatusekarniisil jookseb hammaslõige. Aknad on ligilähedased algsete akende koopiad.
Hoovikülg on tavapäraselt lihtsa kujundusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärast 1775. aasta tulekahju taastatud hoone ehitati lihtsa fassaadilahendusega 2-korruselise elamuna, mille esimesel korrusel oli kaarsillusega sissesõiduvärav ning teine kaarsillusega uks viis kahe väikese aknaga eeskotta ning eraldi avanes väljakule samuti kaarsillusega poeuks. Kui 1848. aastal omandas kinnistu arhivaar W. Thraemer, siis ehitati endised ait, tall, vankrikuur ning nende kohal asuv pööning ümber elamuks, tehti 3 uut keldriruumi, käimla ja köök. Hoovipoolsel küljel paiknes juba tiibehitis. 1876. aastal omandas kinnistu kaupmees N. Goruškin, kelle omanduses ehitati maja 3-korruseliseks. Esimesel korrusel säilisid ümarkaarsed akna- ja ukseavad, teise korruse aknaavad muudeti segmentkaarseteks ja kolmanda korruse uued aknaavad ehitati ümarkaarsed. 1897. aastal läks kinnistu Laenu-Hoiu Ühisusele. Suures osas tänapäevase ilme sai esifassaad 1907. aastal G. Hellati projektiga, millega muudeti esimese korruse avasid: peauks nihutati hoone sügavusse, kandekonstruktsioonina lisati fassaadi keskele sammas, senised kaaravad muudeti suurteks nelinurkseteks vitriinakendeks. Lõplikult tänapäevase ilme sai esifassaad 1922. aastal insener Ljublinski projekti põhjal. Nõukogude perioodil asusid majas juuksur, komisjonikauplus ja RPI Kommunaalprojekti ruumid. Nõukogude perioodil ehitati kõrgemaks hooviehitist ja muudeti selle aknaid, hooviehitistel on säilinud kaaravade jäljed, mis kinnitavad nende hoonete algset funktsiooni tallide, aitade ja vankrikuurina. Kõrvalhoones asusid korterid.</span>


source: A
code: 6904
name: Elamu Tartus Raekoja pl. 16/ Kompanii 2, 1804-1805.a.
type: Elamu
alt_id: 193
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Endine elamu paikneb pikal ja kitsal nurgakrundil, ehitisega on liidetud kõrvalhooned, mis paiknevad krundi sisemuses ja Kompanii tänava ääres, moodustades tervikliku U-kujulise hooneploki. Krunti piirab 19. saj. I poolel rajatud kõrge kivimüür ja sepisvärav. Hoovitiivaga liitub 1-korruseline kõrvalhoone, mille algsed avad on enamikus kas kinni müüritud või muudetud garaažiusteks.
Hoone esifassaadi keskrisaliiti markeerib II ja III korruse ulatuses neli toskaana poolsammast. Risaliit päädib rippuvate vanikutega stukkdekooris kolmnurkfrontooniga. Seinu liigendavad laiad liseenid ja fassaadi ilmestavad balustrid beletaaži akende all. Katusekarniisi all jookseb hammaslõige ja lai triglüüfifriis. I korrus on täisrustikas, keskrisaliidi II korruse osas paiknevad toskaana sammaste vahel sepisvõrega rõdud ja II korruse akende kohal kolmnurkviilud. Maja Kompanii tänava poolne külg järgib esifassaadi dekoori. I korrusel on suured kaasaegsed vitriinaknad ja klaasuksed. II ja III korruse aknad on algsete akende ligilähedased koopiad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Raekoja platsi äärde jääv endine aadlielamu. Pärast 1775. aasta tulekahju alustati krundil ehitustöid, mille viis lõpule 1802. aastal krundi omanikuks saanud Tartu ülikooli kuraator C. G. von Baranov. 19. sajandi vältel olid kinnistu omanikeks veel aadlikud major von Krüdener, kuraator dr. F. La Trobe, assessor C. von Mensenkamf. Viimane müüs 1895. aastal kinnistu Suurele Gildile, kuna maja sobis tänu suurtele ruumidele seltskondlike ürituste läbiviimiseks. Gildide likvideerimisega ja nende varade korraldamise seadusega omandas krundi 1932. aastal sihtasutus Tartu Kutseesinduste Kodu. Nõukogude perioodil tegutses hoones kultuurimaja ja tänapäeval asuvad maja esimesel korrusel äripinnad.
Elamu ehitati 1797-1804, hoone autoriks peetakse Tartu ülikooli arhitekti J. W. Krauset. Arvatavasti kasutati ehitamisel ühte Tartu ülikooli peahoone fassaadikavanditest. 1908. aastal muudeti F. Kangro projekti järgi maja Raekoja platsile avanevat fassaadi, likvideeriti soklikorruse osas keskrisaliidi väljaaste. 1910. aastal koostas arhitekt A. Eichhorn tiibehitise rekonstrueerimiseks ümber- ja juurdeehitusprojekti, selle tulemusena pikendati maja külgtiiba ja muudeti siseruumide asetust. Algselt paiknesid alumisel võlvitud korrusel kaupluseruumid ja teise korruse keskel oli saal koos kahe esindustoaga. 1937. aastal ehitati siseruumid A. Matteuse projekti järgi ümber: rajati paekivitrepp, vaheseinad ehitati ümber, põrand kaeti tammeparketiga, ehitati orkestrirõdu. Esimesele ja teisele korrusele kavandati kauplused ja kinnine restoran, kolmas korrus seati asjaajamisruumideks ja restoranipidaja korteriks. Hoone restaureeriti 2005. aastal.</span>


source: A
code: 6905
name: Elamu Tartus Raekoja pl. 18, 1793.a.
type: Elamu
alt_id: 192
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone, milles praegu tegutseb kunstimuuseum, paikneb kitsal linnamüüri äärsel krundil, on hoone väljaku äärde jääv fassaad kõigest kolme akna laiune ja peafassaadi staatusele konkureerib ka Kompanii tänava äärne fassaad. Maja alumist korrust kaunistab rustika, ülemised korrused on alumisest eraldatud simsiga, teise korruse akende all on kassetid. Väljaku pool paiknevad ülemiste korruste akende vahel pilastrid ja katuse all kulgeb triglüüfidest friisiga karniis. Külgfassaadide keskosas on beletaaži keskosa akendel kolmnurkviiluga karniisid ning II ja III korruse vahel kulgeb meanderornament. Aknad on algsete akende ligilähedased koopiad. Uksed pärinevad 20. sajandist. Väljaku pool teisel korrusel on säilinud laekarniisid ja peegelvõlvitis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Raekoja platsi ääres algselt elamuna valminud hoone ehitati 1793. aastal. Maja ostis marssal Barclay de Tolly abikaasa 1819. aastal ja sellepärast nimetatakse hoonet ka Barclay majaks. 1879. aastal avati majas apteek, mis tegutses hoones 1990. aastate lõpuni. Hoone esialgselt fassaadilt eemaldati 1897. aastal konsoolidele toetuv rõdu, mis taastati restaureerimise käigus 1985. aastal (arhitekt I. Võsu, sisekujundaja M. Summatavet, ajaloolane N. Raid). Hoone viltususest tulenevalt nimetatakse maja ka Viltuseks majaks. Viltusus tuleneb ühe külje toetumisest linnamüürile ja teise toetumisest puitparvedele ning sellest tulenevast erinevast vajumisest.</span>


source: A
code: 6906
name: Pangahoone Tartus Raekoja pl. 20, 1876-1878.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 206
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline ristkülikulise põhiplaaniga hoone alumine korrus on rustikaga, avad on kaarsillusega. Teisest korrusest eraldab esimest simss, teine simss kulgeb teise korruse akende all. Teise korruse akendel on nurgaakroteeridega karniisid, kolmandal korrusel on akendel samuti karniisid. Raekoja platsi poolsel külje kolmanda korruse keskosas seisab konsoolidega alustel 2 figuuri. Katuse all kulgeb kaarfriisi järel konsoolkarniis. Vabaduse pst. pool on endise ukse kohal teisel korrusel itaalia kaarkarniisiga kahe korintose pilastri vahel seisev aken, mida flankeerivad kaks antiikfiguuride koopiat. Fassaadi külgedel on teise korruse akendel rikkalik dekoor. Fassaadi alakorruse nurgal on allegoorilised tsinkfiguurid. Raekoja platsi pool kaks keskse rosetiga esinduslikku kahetiivalist tahvelust. Interjööris juugendlikud maalingud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Panga hoone ehitati 1876-1879 (arhitekt M. W. A. Roetscher) keskaegsest linnamüürist väljapoole jäävale alale. Esialgne sissepääs paiknes Emajõe poolsel fassaadil, 1880. aastal tehti lisaks väljakupoolsed uksed (arhiteks O. Schröder). Maja esialgsel fassaadil oli väljaku poolsel küljel teise-kolmanda korruse keskosas konsoolidele toetuv erker, mis eemaldati 1908. aastal E. Trompovski  projekti põhjal. Samal aastal suleti jõepoolne uks ja peatrepikotta tehti juugendmaalingud. 1939. aastal toimus sisemine ümberehitus (arhitekt A. Matteus). 1990. aastatel lisandus keldrikorrusele restoran Tavern ja praeguse Magistri tänava poole ehitati söögikoha sissekäik. Hoone restaureeriti 1995. aastal, välisviimistlust värskendati 2009. aastal.</span>


source: A
code: 6907
name: Elamu fassaad Tartus Küüni 5, 19.saj.I pool
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone peasissepääs paikneb Küüni tänava poole, samas kui kõige rikkalikumalt kujundatud fassaad jääb Barclay platsi poole. Esimene korrus on täisrustikas, räästakarniisil jookseb hammaslõige. Küüni tänava poolsel küljel kulgevad I ja II korruse vahel profileeritud vahekarniisid, mida Barclay platsi poolsel küljel lõikavad keskrisaliidi kuus komposiitkapiteelidena kujundatud pilastrit. Risaliidi lõpetab kolmnurkfrontoon, mille keskel paikneb ümaraken. Mõlemal fassaadil korduvad akantuslehtedega kassetid, mis on viidud II ja III korruse vahelisse tsooni. Peauksel on kaarsillus ja selle kohal asuvasse kassetti on paigutatud akantusmotiiv. Barclay platsi poolel küljel on püütud taastada 1840. a. Tartule iseloomulikku dekoorirohket hilisklassitsistlikku fassaadilahendust.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone asub vanalinna vanimas ehitustsoonis krundil nr. 20. Algselt I korruseline kolme mansardtoaga kivimaja kuulus 19. sajandi alguses ülemsekretär Lenzile. 1840. a. ehitas krundi uus omanik kaupmees ja kondiiter Luchsinger kivimaja esinduslikuks klassitsistlikus stiilis II korruseliseks kivielamuks, mille alumisel korrusel asus kondiitriäri. Kinnistu vahetas 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses mitmeid omanikke ja 1936. a. kuulus kinnistu D. Hircheidile. Maja sai kannatada 1944. a. sõjatules, säilisid kivimüürid. Hoone taastati 1947–1948. a. E. Laasi jooniste järgi algsega ligilähedasel kujul.</span>


source: A
code: 11387
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 88-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Antud loetelus kuuest kääpast koosneva grupi viimane kääbas.
Asub Tuderna-Lindora tee ääres, kõrgete järskude nõlvadega, põhiplaanilt neljakandiline.
Kääbas on lõhutud, kääpa pinnal sammaldunud lohud.
Antud kääpal ja kogu kääbaste grupil tähis puudub.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Võrumaal, Vastseliina kihelkonnas. Kääbas kuulub kääbaskalmistusse (mälestised reg nr 11382-11387), mis asub Hanikase-Tamme maantee ääres jäädes maanteest lõuna suunas. Maastikuliselt paiknevad kääpad Piusa ürgoru kõrgel terrassil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas I aastatuhande II poolde. Kääbaskalmistu kohta puuduvad varasemad andmed. T. Karopun Vastseliina kihelkonna kirjelduses 1922. a märgib vaid kolme kääbast (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1970. a sügisel Piusa kääbastikke inspekteerides leidis arheoloog M. Aun eelpoolmainitud kääbaste lähedusest veel kuus kääbast. Rahvapärimuses tuntakse kääpaid Põhjasõja-aegsete patareiasemetena. Kääbaste kaevamisel asjaarmastajate poolt olevat neist leitud luid. Kääbastele on koostatud pass 1973. a arheoloog M. Auna poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 6908
name: Elamu Tartus Ülikooli 13, 1790-1799.a.
type: Elamu
alt_id: 220
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone tunnusteks on 18. sajandi lõpust alates kujunenud ehituskehand-konstruktsioonid, plaanilahendus ning arhitektuursed detailid välisfassaadidel ja siseruumides. L-kujulise põhiplaaniga, kahekorruseline ja võlvitud soklikorrusega kivihoone paikneb nurgakrundil, hoone peasissekäik asub Küütri tänava poolsel küljel. Välisdekoori kujundamisel on eeskujuks võetud maja vastas J. W. Krause projekti järgi valminud klassitsistlik ülikooli peahoone. Ülikooli 13 mõlema külje kesktelge markeerivad hammaslõikelise kolmnurkfrontooniga keskrisaliidid. Kõrge soklikorrus on rustikaga, korruste vahel asuvad profileeritud simsid, II ja III korruse vahel riskülikukujulistes süvendites akantusväänlad, räästa all hammaslõikeline karniis.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu vanalinna muinsuskaitsealal, Ülikooli tänava ja Küütri tänava nurgal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone valmis 1793. aastal kahekorruselise elamuna (ehitusmeister Voss). 1810. aastal lisati sellele kolmas korrus ning klassitsistlik fassaadikujundus (ehitusmeister J. N. F. Lange). 1830. aastal lisati Ülikooli tänava poolne rõdu. 1859. aastal tehti hoonele Küütri tänava poolne juurdeehitus.</span>


source: A
code: 6909
name: Elamu Tartus Ülikooli 15, 1777-1780.a.
type: Elamu
alt_id: 221
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone iseloomulikeks tunnusteks on 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi jooksul kujunenud kehand ja põhikonstruktsioonid, klassitsistlik väliskujundus ja erinevatest perioodidest pärinevad ajaloolised detailid interjööris. Hoone fassaadi ilmestavad eenduv keskrisaliit, mis on esimese korruse osas rustikmotiividega ning lõppeb katusel kolmnurkviiluga, laiad karniisid ja akende alused loorberipärjad. Põhiplaanilt moodustab hoone ebakorrapärase ristküliku, edelanurgal asub trepikoda, kust avanevad uksed siseruumidesse.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu vanalinna muinsuskaitsealal, Ülikooli tänaval. Koos ehitise vahetus naabruses asuvate Tartu Ülikooli  pea- ja õppehoonetega on tegemist Tartu südalinnale iseloomuliku klassitsistlikku ilmet kandva hoonestusgrupiga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone valmis 1776. aastal, pärast Tartu linna suurtulekahjut, ühekorruselisena. 1810. aastal  ehitati maja ehitusmeistri F. Lange juhtimisel kolmekorruseliseks ning siis sai see ka praeguse fassaadilahenduse. 19. sajandi jooksul ehitati hoonet veel mõningal määral ümber. Ülikooli 15 puhul oli algselt tegemist elumajaga, mille esimest korrust kasutati ka ametiruumidena.</span>


source: A
code: 6910
name: Elamu Tartus Ülikooli 21, 18-19.saj.
type: Elamu
alt_id: 66K
same: A.4377
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone lakoonilisi fassaade ilmestavad korrustevaheline lame simss, nurgaliseenid, räästakarniis ja viilu poolümarad aknad. Ülikooli tänava poolsel fassaadil on Tartu üks stiilseim varaklassitsistlik valgmikuga välisuks, mille tiivad on kujundatud kõrge sokliga pilastritena. Tüvesid kaunistavad amforakujulised urnid, kapiteelitsooni meandervööt. Interjöörid on ümber ehitatud, säilinud on trepi puitvõre.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis paikneb Tartu vanalinnas, muinsuskaitsealal, Munga ja Ülikooli tänavate nurgal, peauks avaneb Ülikooli tänavale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärast 1775. aastal toimunud tulekahju ehitas kellassepp Meybaum põlenud kivimaja ja talli müüritisele uue kivielamu. Hoone valmis 1778. aastal. 19. sajandi keskel lisati majale ärkliehitised ja hoovikülje rõdu. Sajandite jooksul on hoone kuulunud mitmete kaupmehe- ja aadliperekondadele. 19. sajandi keskpaigas elas hoones Eesti kirjamees ja arst Friedrich Robert Faehlmann. 1844. aastal elas ja töötas majas mõnda aega soome rahvuseepose „Kalevala“ looja Elias Lönnrot.</span>


source: A
code: 6911
name: Elamu Tartus Ülikooli 8, 1912.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Esifassaadil kaks juugendlikku, II-IV korruseni ulatuvat pilastritega markeeritud erkerit, mis lõpevad voolava joonega frontooniga. S-poolne väiksem erker toetub konsoolidele ja N-poolse laiema erkeri alaosas kulgeb juugendliku metallrinnatisega kaarekujuline rõdu. I-korrusel on suurte kaarsillusega akna- ja sissepääsuavad, avad on dekoreeritud krohviraamistusega. Hoone akende framuugid on tiheda juugendliku ruudujaotusega.  Hoonel on juugendlik seinaviimistlus, kasutatud on erineva värvitooni ja faktuuriga krohvpindu, glasuurplaate. Hoovikülje fassaad on lihtne, ilma dekoorita. Tänavapoolsel küljel on mansardkatus, hooviküljel viilkatus. Katus on kaetud keraamiliste katusekividega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajaloolises teises linnaosas krunt nr. 19 a paiknes 1837.a. valminud esinduslik klassitsistlik hoone, mida kohtab 19. sajandi graafilistel lehtedel. 1910. a. läks kinnistu Schmidti pärijate hulka kuulunud Artur von Kossardti kätte, kes ehitas krundile praeguse, 4-korruselise juugendliku fassaadiga kivist üürimaja. Hoone projekteerisid arhitekt R. Pohlmann ja insener V. Kessler. 1917.a. müüsid Kossardti pärijad kinnistu suurkaupmees M. Jänesele, 1921.a. ostis selle EV Sõjaministeerium. Nõukogude ajal asus hoones lennuväe staap, kus töötas D. Dudajev. 1994. aastal hoone remonditi ja sellest ajast kasutatakse hoonet hotellina.</span>


source: A
code: 6912
name: Elamu Tartus Ülikooli 16, 1780-1786.a.
type: Elamu
alt_id: 218
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Üks rikkalikuma fassaadikujundusega varaklassitsistlikke hooneid Tartus. Elamute hulgas erandlikult on fassaad kolme risaliidiga, mida rõhutab ka dekoor (frontoonid, pilastrid, draperiid). Rokokoo-orvandid külgrisaliitidel segmentfrontoonidel viitavad stiilide üleminekuajale. Esimesel korrusel on säilinud üksikud rokokoodekooriga tahveluksed ja võlvlaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1780. aastal valmis ülikooli peahoone ajaloolises ansamblis elamu (M. J. von Bocki järgi tuntud nn. Bocki majana). Algsed paraadsed interjöörid, kus muuhulgas olid ka pompeji-laadis seinamaalid, on ümberehituste käigus täielikult kadunud. Umbes 1786. aastal valminud kõrvalmaja oli algselt lihtsa fassaadikujundusega. Ümberehitustega on likvideeritud kangialune hoone lõuna-tiivas, hilisem lisand on fassaadirustika  korrustevahelise simsi ja otsakülje petikakendega.  Alates 1802. aastast kasutas hoonet taasavatud ülikool (siin toimus ka ülikooli avaaktus), kes 1839. aastal ostis maja ära. Siin tegutsesid mitmed ülikooli organisatsioonid („Akademische Musse“) ja teadusasutused (Õpetatud Eesti Seltsi raamatukogu).</span>


source: A
code: 6913
name: Tartu Ülikooli peahoone, 1802-1809.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 217
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Uudsena kohalikus linnaehituses on hoone tänavajoonest taandatud ning selle ette on kujundatud tugimüüriga terrass; nii pääseb ehitis paremini mõjule. Kolmekorruselise pikliku hoonekorpuse väliskujundus on lakooniline, inspireeritud Aleksandri-ajastu vene klassitsismist. Allkorrus on rustikaga, räästa all kulgeb lai triglääfifriis ja hammaslõikega karniis. Varaklassitsismi repertuaarist pärinevad akantusväänistega ristkülikulised süvendid teise ja kolmanda korruse vahel on Tartu 19. sajandi alguse arhitektuurile tüüpilised. Peafassaadi dominandiks on keskrisaliidi ees paiknev kuue toskaana samba ja kolmnurkfrontooniga portikus. Sarnaselt on komponeeritud ka tagafassaad, kus portikuse asemel on pilastrid. Hoone külgedel olid algselt kõrvalsissepääsud, hiljem müüriti need kinni. 

I korruse pikiteljel kulgeb keskkoridor, kust pääses õpperuumidesse; need on kõik kujundatud äärmiselt lihtsalt. Ebaharilikult tagasihoidliku kujundusega on ka vestibüül ja II korrusele viiv peatrepp. Need olid algselt kavandatud küll märksa paraadsematena, kuid Napoleoni sõdade aegsete rahaliste raskuste tõttu jäi projekteeritu realiseerimata. Peahoone kõige pidulikum ruum on keskrisaliidi laiune läbi II ja III korruse ulatuv aula - Eesti väärtuslikem ampiirstiilis interjöör. Seinu liigendavad kannelüüridega pilastrid, mille joonia stiilis kapiteelidele on lisatud loorberivanikud. Ruumi katab peegellagi. Antiiksest peristüülist inspireeritud puitsammastik joonia kapiteelidega toetab aulat ümbritsevat rõdu. Algselt lähtus saali planeering ruumi ristteljest: trepikojapoolse külje keskel oli kaks kateedrit, mida amfiteatrina ümbritsesid tooliread. Omaaegset ruumi keset rõhutab ka rõdubarjääri rikkalikum kujundus. Aula taastati pärast tulekahju 1965. a. algsel kujul. Nii II kui ka III korruse tiibades paiknesid õppe- ja haldusruumid, kuhu pääseb nii peatrepikojast, aulast kui ka otsatreppidelt. Pööningul olid kartserid, neist üks on osaliselt taastatud.

Peahoone tagaküljele ehitati aastatel 1856-58 kaks kahekorruselist tiibhoonet (arh. K. Rathhaus), mis 1870.-ndatel aastatel ühendati vahekoridoride abil peahoonega. Vasakpoolsesse tiiba kolis 1868. a. ülikooli muuseum (tänapäeval Klassikalise Muinasteaduse Muuseum), mille kogudes domineerisid antiikskulptuuride kipsvalandid. Muuseumi profiilist johtuvalt kujundati seitse ruumi Pompeij seinamaalingute eeskujul (maaler F. Redlin). Kontrastsetes toonides (punane, must, sinine) seinapindadel on dekoor koondatud laia friisina ülatsooni.

Peahoone ansamblisse kuulub ka tiibehitiste vahel paiknev endine ülikooli kirik (nüüd humanitaarraamatukogu).
(Kaur Alttoa, Niina Raid, EA)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitati Põhjasõjas purustatud keskaegse Maarja kiriku kohale. Projekteeris ülikooli ehituskomisjoni juhataja J. W. Krause. Esimestes projektivariantides (1803) oli veel tugev varaklassitsismi mõju. Ulatusliku rostvärgi rajamisele järgnes nurgakivi panek aastal 1805. 1806. a. valmisid võlvkeldrid ja alumine korrus, 1807. a. viidi hoone katuse alla. Lõplikult valmis 1809. a.</span>


source: A
code: 6914
name: end. Ülikooli kiriku hoone Jakobi 1, 1857-1860.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sobitumaks tagasihoidlikult ansamblisse on kirik tornita. Eksterjööri mahuliselt liigenduselt varakristlikku basilikaalset arhitektuuri järele aimav hoone on historitsismile omaselt detailirohke: nurgaliseenid, korrustevaheline simss, portaali kohal kolmnurkviil, katusealune kaarfriis, kaartes paiknevad rosetid, avatäidete krohvraamistused.
Hoone siseruum oli ristküliku kujuline ümara apsiidiga saalkirik, mille külgedel jooksid korintose sammastega väärid. Saalil oli peegelvõlvlagi. Apsiidis olid altariseina asemel Nürnbergist tellitud apostlitega vitraažid (A. Düreri ja H. Memlingi apostlite koopiad).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirik ehitati 1852 ülikooli kirikuna (arh Karl Rathhaus) olemasoleva peahoone taha. 1956. ehitati ümber neljakorruseliseks betoonvahelagedega raamatukoguhooneks (arh H. Kuvasto). Kuigi raamatukogu hoones enam ei ole, on vahelaed säilinud. Eksterjööri restaureerimine toimus 2006–2007.</span>


source: A
code: 6915
name: Elamu Tartus Ülikooli 20, 19.saj.
type: Elamu
alt_id: 48K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on neorenessanss-stiilis linnavilla. Säilinud on 19. sajandi II poole kehand ja valdav osa konstruktsioone, välisilme arhitektuursete detailide näol ning osaliselt sisedetaile. Alumise korruse osas on hoone rusteeritud ning kõikide korruste ulatuses nurgarustikaga. Peakorruse aknad on ümarkaarsed ja silluskividega. Hoonel on tugevasti eenduv peasimss ja lame katus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu vanalinna muinsuskaitsealal, Munga tänava ja Ülikooli tänava nurgal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on 18. sajandi IV veerandi barokkmajast 1876. aastal arhitekt O. Mohri projekti järgi neorenessanss-stiilis villaks ümber ehitatud. 1924. aastal ostis hoone Tartu Ülikool ning kohandas selle üliõpilasmajaks, kus alates 1929. aastast tegutses muuhulgas üliõpilaste toitlustusasutus. 1983. aastal tehti mõningaid muudatusi I ja II korruse ruumilahenduses ja kujunduses.</span>


source: A
code: 6916
name: Tartu Jaani kirik, 14.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 219
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>W-torniga 3-löövilise viie traveega basikaalse pikihoonega liitub piklik ühelööviline polügonaalse lõpmikuga koor, millega N pool külgneb käärkamber. Pikihoone S-küljel paiknes nn. Lübecki kabel. 14..s. on tugipiilaritega pikiseinte ehitamisel on järgitud kodakiriku ruumivormi. Edaspidi mindi üle basiilika süsteemile ja ehitati kõrgseinad, mis toestati külglöövide kohal paiknevate tugiviiludega. 14.s. II  p. valminud väliskujunduses domineerib võimas  W-torn (ülaosa  18.s.)  Talumita W-portaali  kroonib ehisviil, mida kaunistab Viimsepäevakohtule viitav 15 figuuriga deesisegrupp. Ehisviilu tipp lõikub W-fassaadi neliksiirudes peadefriisiga, mis jätkab ka külglöövide seintel. Kõrgemal, tornifassaadil on teravkaarsete ja ümarate petikniššide kohal poolfiguuride friis, markeerides nüüdseks madalamaks ehitatud kõrgseina mõõtmeid ja ulualust.
Interjööris oli kesklöövi kujundus kõige rikkalikum. Pirnvöödiga ääristatud 4-tahuliste piilarite tüvestel paiknesid baldahhiinide all seisvad ja istuvad figuurid (hävinud). Taimdekoori, vapiliiliate ja lendlohedega kaunistatud talumkapiteelide kohal oli teine, seekord baldahhiinide all istuvate figuuride rida (Maha raiutud). Arkaadide kohal kulgeb peadefriis, sarnane kiriku välisküljel olevaga. Seinatsooni arkaadide ja kolmikjaotusega valgmikakende vahel liigendub niššide rida (igas võlvikus 3), mis moodustab illusoorse trifooriumi, kus niššides baldahhiinide all jälle istuvad figuurid, neist keskmistel kroon ja spekter. Skulptuuridega pseudotrifoorium on gootikas äärmiselt harv motiiv, mille juured ulatuvad Inglismaale. Ka kesklöövi ahasseinte kujunduses on oluline koht skulptuuridel W-küljel torni kõrge kaarava kohal paikneb petikus Majestas Domini; kahel pool  kaarava on 6 pühakufiguuri. O-võidukaare kohal oli poolfiguuridegrupp, mis paigaldati sekundaarsetena alles siis, kui oli otsustatud basiilikase ruumivormi kasuks. Külglöövid olid tagasihoidlikumalt kujundatud, kui ka siin täiendasud arhitektuuri väiksemad piilarifiguurid ja plastilise dekooriga võlvikonsoolid. Pikihoone ristroidvõlvide päiskivid kujutasid Kristuse ja evangelistide sümboleid. Ainsana on võlvid rikkumatult säilinud kahe võlvikuga käärkambris, kus päiskivid sümboliseerivad Kristust ja Neitsi Maarjat. Kiriku S-küljel paiknenud Lübecki kabel  oli algkujul kahe võlvikuga ehitis, mis oli pikihoonega ühendatud suurejoonelise talumita portaali kaudu. Kirik kannatas Põhjasõjas 1708, mil hävinesid kesklöövi ja koori võlvid ning torni ülaosa. Kiriku taastamisel muudeti kesklööv madalamaks, koori seevastu kõrgendati ning mõlemad hooneosad kaeti ühise katusega. S-küljele lisati mitmed juurdeehitised ja püstitati mitmed kabelid, sealhulgas barokkportaaliga Chr. W. v. Münnichi oma. (EA)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esmamainitud 1323. 14.s. II pooles valminud väliskujunduses domineerib võimas W-torn (ülaosa uuem, arvat. 18.s.)
1708.a. Põhjasõjas hävinesid kesklöövi ja koori võlvid ja torni ülaosa. 1820-30 rekonstr. interjöörid klassitsistlikus laadis (G.F.W.Geist), kõrvaldati suur osa skulptuure. 
1899-1904 restaureeriti eksterjöör - taastati puhasvuukviimistlus ja puhastati välja skulptuurdekoor (W.Bockslaff) 
Põles 1944. Praegu taastamisel (arh. U.Tiirmaa, ins. H. Uuetalu, kunstiajal. K.Alttoa)(EA)</span>


source: A
code: 6917
name: Koolihooned Tartus Jaani 3/5, Munga 12, Rüütli 20, 18-19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 195
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonetekompleks asub vanalinna keskel vanimas ehitustsoonis. Koolihoonete kompleks hõlmab kvartali Jaani kiriku lõunaküljel: Jaani - Munga - Rüütli tänavad.
Jaani ja Munga tänava nurga maja on lihtsa kujundusega kahekorruseline hoone. Kuramaa printsessi maja kvartali Jaani tänava poolsel küljel on aga detailirohke kujundusega esinduslik maja. Kuramaa printsessi maja keskel asub väheldane kolmnurkfrontoon. Fassaadil asendavad tavapäraseid pilastreid profileeritud raamistusega püstkülikud, mille ülaosast ripuvad alla festoonid (pärjad). Korruste vahel asuvad portreemedaljonid, akende krohvraamistuse all nn tilkornament. Fassaadi ehteks on klassitsistliku kujundusega kahetiivaline välisuks. Hoones on 18. sajandil maalitud laetalad ja lambrii.
Ehitis kompleksi Rüütli tänava poolses osas paikneb kõrgel soklil fassaadi horisontaalset joont rõhutavad profileeritud räästaalune karniis, lai korrustevaheline vahekarniis ja alumise korruse akende joonel jooksev vööndsimss. Lihtsa hoonemahu tõstab esile eenduv keskrisaliit, selle astmikfrontooni all olevat triglüüfide friisi kannab kuus lihtsate kapiteelidega ja baasidega pilastrit korruste vahel on piklikud süvendid. Avatäited on uued, järgivad 19. sajandi kujundusprintsiipe.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoonetekompleks asub vanalinna keskel vanimas ehitustsoonis. Koolihoonete kompleks hõlmab kvartali Jaani kiriku S-küljel: Jaani - Munga - Rüütli t. Hoonestus kvadraatse õue ümber on kujunenud mitmes järgus 19. sajandi I poolel. Samast ajast kuni tänaseni on kompleks olnud kasutusel koolihoonena.
Koolikvartali Jaani tänava poolsel küljel asus 18. saj. kaks kivimaja. Jaani kiriku poolne elamu ehitati enne 1772. aastat, sai 1775. a. tulekahjus vähe kannatada ja taastati. Maja kuulus 1784. aastast alates Kuramaa printsessile Hedwig E. Bironile, seejärel aadlipreilide pansionaadile ja alates 1804. aastast Tartu kubermangugümnaasiumile. Jaani ja Munga tänava nurgamaja ehitati kohe peale tulekahju 1775. aastal. 1782. aastal asus siia postkontor, hiljem aadlipreilide pansionaat ja 1804. aastast Tartu kubermangugümnaasium. Esialgu hakati Kuramaa printsessi maja ruume kasutama õppetööks, postkontoriruume aga koolitöötajate eluruumidena.
Kompleksi Rüütli tänava poolne osa valmis 1829-1830 (arh G. F. Geist, eh-meister J. G. Granhals), eeskujuks on võetud klassitsistlike tüüpfassaadide kogumiku esinduslikumad näited. Uuest hoonest sai klassidekorpus, enamus ülejäänud kompleksist oli 19. sajandi keskel inspektori, direktori, õpetajate ja kooliteenija korterite ning kanselei päralt.</span>


source: A
code: 6918
name: Elamu Tartus Jaani 7, 18.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maja on tüüpiline väikelinna käsitöölise elamu oma lihtsa fassaadilahendusega, mille põhielementideks on luukidega suletavad aknad ja katusealune karniis. Barokile iseloomulikult on majal kivist murdkelpkatus. Esiuks (algse ukse koopia) on käsitöölise majale iseloomulikult lauduks. Barokse ruudujaotusega aknaraamid (koopiad) on ainukesed Tartu linnas. Maja plaanilahendus on muudetud. Maja vanema osa all on võlvitud kelder. Majal on palkseinad, mis on krohvitud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>18. sajandist pärit tagasihoidlik linnakodanikumaja paikneb Jaani kiriku läheduses. Hoone on kuulunud mitmetele käsitöölistele, siin on olnud ka tisleritöötuba. Pärast 1994. aasta restaureerimist tegutses Uppsala  majana, praegu asub hoones Tartu Linnavalitsuse avalike suhete osakond. Ristkülikukujulise põhiplaaniga ühekorruseline ärklikorrusega maja ehitati kahes osas: Laia tänava poolne osa vahetult pärast Põhjasõda 1720. aastatel, Jaani kiriku poolne osa 1775-1780. Kivist lihapood lisandus 1873. aastal. Tehtud on sisemisi ümberehitusi, ärkel välja ehitatud.</span>


source: A
code: 6919
name: Puitelamu Tartus Jaani 4, 18-19.saj.
type: Elamu
alt_id: 67K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone esindab varaklassitsistliku kodanlasemaja tüüpi. Põhiplaanilt moodustab hoone ebakorrapärase ristküliku, maja tagaküljel paikneb väljaehitisena eeskoda. Sissesõiduvärav asub hoone N-küljel.
Ühekorruseline hoone paikneb kõrgel soklil. Ukseni viib tänavalt kõrge trepp. Aknaid ja ust ümbritsevad profileeritud piirded, akende kohal paiknevad karniisid, mille friisiosa kaunistavad nurkades rombimotiivid. Aknaid suletakse luukidega. Katuse all kulgeb profileeritud karniis. Katuses paikneb kaks kolmnurkviiludega ärkliehitist. Valgmikuga kahetiivaline klassitsistlik paraaduks, valmistajaks tislermeister A. P. Paul prantsuse varaklassitsistlike näidiste eeskujul (valgmiku ruudujaotus ja vapiliilia). Kummalgi tiival on pilastrimotiiv, mille keskosas paikneb soklil urn.
Majas asus mantelkorsten-köök. Trepikojas on säilinud motiivide eeskujul taastatud A. P. Pauli töökojast pärinevad trepivõred. Hoovitrepi juures on säilinud 19. saj. treitud pulkadega trepivõre. Majas on säilinud 19. saj. alguse sisetrepp alakorruselt ärklisse. Hoones on hinnalisi "tartu tüüpi" varaklassitsistlikke uksi, mille uksetahvlit kaunistab barokne ornament (A. P. Paul) ja lihtsamaid kahetahvlilisi 18. saj. IV veerandi uksi, mille alumine tahvel on ülemisest väiksemate mõõtudega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu paikneb vanalinna vanimas ehitustsoonis krundil nr. 59. Varasemad krundil asunud kivihooned hävisid Põhjasõjas. 1737 - 1741 ehitati praeguse maja S-osa, millele liitus 1776-1777 N-osa. Ärklituba paiknes juba 1737-1741. a. ehitises. Ärklit laiendati 1805-1828 ja järkjärgult ka hiljem 19. sajandil. 1903. ehitati uuema osa keldrisse piimapood, siseruumid ehitati korteriteks ümber nõukogude perioodil. Hoone esindab varaklassitsistliku kodanlasemaja tüüpi. Põhiplaanilt moodustab hoone ebakorrapärase ristküliku, maja tagaküljel paikneb väljaehitisena eeskoda. Sissesõiduvärav asub hoone N-küljel. 
1997 restaureeriti hoone Tampere majana.</span>


source: A
code: 6920
name: Vanglahoone Tartus Jaani 8, 17-19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 68K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kolmekordse kivihoonega. Hoone sokliosa on markeeritud teist tooni krohviga. Hoone põhiosa fassaadil on läbi kahe korruse ulatuvad pilastrid, rustikamotiiv, akende vahelisel alal ning nende kohal krohvitud kassetimotiiv. Seinapindu ilmestavad mitme erineva tooniga krohvipinnad. Hoone tagafassaadil on kaasaegsed juurdeehituse ning seinapind on lihtsama kujundusega: kombineeritud punase tellise ning krohvipinnaga. Esifassaadil on aknad esimese kahe korruse ulatuses lihtsad klassitsistliku kujundusega kuuese raamjaotusega. Kolmanda korruse aknad on väiksemad, samuti kuuese raamjaotusega ning ülaosas ümara kujundusega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tartus, Kesklinnas, Jaani tn 8. Hoone vastas asuvad Jaani kirik ning Hugo Treffneri gümnaasium.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mainitud juba 1582. aastal aadlielamuna, lagunes 17. sajandi alguse sõdades. 1642. aastast ülikooli kasutuses. Pärast tulekahju 1667. aastal varemeis, taastamist alustati 1688. aastal P. v. Esseni kava kohaselt. Põhiosa välisseintest lammutati, kuid säilinud vundamentide tõttu jäid hoone mõõtmed endiseks. Taastamisel taotleti suuremat esinduslikkust. Vanamoelised voluutviilud lammutati ning hoone kaeti mansard- või kelpkatusega. Fassaadil ühtlustati akende rütm. Suurim muudatud interjööris oli avar vestibüül esindusliku trepiga. Õpperuumide paigutus jäi üldjoontes endiseks: mõlemal korrusel kaks auditooriumi (sh. suur loengusaal ülakorrusel), ülal paiknes ka raamatukogu. Ülikool töötas siin aastatel 1690-99. Põhjasõja-aegsete purustuste järel rekonstrueeriti hoone 1766. a. (ehitusmeister G. Melck) kantselei- ja kohturuumidega nn. ökonoomiamajaks, kus oli ka vangla. 19. sajandil täiendati hoonet korduvalt, sajandi lõpus rekonstrueeriti see arhidekt R. Guleke projekti järgi kolmekorruseliseks. Fassaad sai praeguse kujunduse. Hoone avati vanglana 1837. aastal, ning suleti aresti- ning kainestusmajana 1990. aastate algul. Käesoleval ajal on hoone kasutusel elamuna.</span>


source: A
code: 6921
name: Elamu Tartus Lutsu 7/ Jaani 10, 18.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Silekrohviga viimistletud kivist seintega hoonet ilmestab massiivne profileeritud katusekarniis. Aknaid ümbritsevad lihtsad krohviraamistused. Lutsu tänava poolne sissepääs on kaarsillusega. Katusenurkades paiknevad restaureeritud lohepeadega veesülitid. 
Algselt olid vanema hooneosa alumise korruse akendel kaarsillused ning algne kaarsillusega paraaduks paiknes Jaani tänava poolsel fassaadil. 
Algupärased aknad ja uksed on välja vahetatud uute vastu.
Krunt on piiratud Lutsu tänava poolse müüri ja selles oleva väravaga ja Jaani tänava poolse müüriga, milles on kaarsillusega värav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone paikneb vanalinna keskosa vanimas ehitustsoonis Jaani kiriku vastas krundil nr. 61. Kahekordne L-kujuline maja on ehitatud kahes etapis. Jaani tänava poole jääb ristkülikukujuline vanem hooneosa, sellega liitub piki Lutsu tänavat ehitatud tiibehitis. Vanem hooneosa ehitati 1740, uuem 1798. Hiljem on lisandunud ümber- ja juurdeehitised. 1883. a. koostas R. Guleke hoonele  ümberehitusprojekti.
Varasem elamu läks 19. saj. keskel Vene kroonule, siin töötas sillakohus, alates 1864. oli kubermangugümnaasiumi käsutuses, hiljem Tartu vangla ja seejärel teiste riigiasutuste käes.</span>


source: A
code: 6922
name: Elamu Tartus Lutsu 14, 18.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekordne, ärklikorrusega ristkülikukujulise põhiplaaniga maja paikneb nurgakrundil, Lutsu tänava poole avaneb viil, Jaani tänava poole külgfassaad. Hoonet ilmestab barokse kujuga mansardkatus, mille ärkliväljaehitised tehti 20. sajandil. Pööningut valgustab otsaviilul paiknev kaaraken. Fassaade kaunistab korruste vaheline lai simss. Akende ümber on krohvraamistused, Lutsu tänava poolsel sissepääsul on kaarsillus. Aknaraamid ja välisuksed on uuendatud. Interjöör on uuendatud, säilinud on keldri võlvid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone paikneb ajaloolisel krundil nr. 97. Algselt oli krundil 17. sajandil ehitatud kivimaja, mis hävis Põhjasõjas. 1764-66.a. ehitati uus kivimaja kasutades ära vanu vundamente. 1863-92.a. oli hoone lähedalasuva gümnaasiumi õpetajatemajaks ja hiljem koolimajaks. 1948.a. asus siin IX 7-aastane kool ning alates 1952.a. mitmesugused ehitusorganisatsioonid (Üldehitustrust, „Selelektrostroi“, MEK). 1969/70.a. kap. remondiga muudeti hoone siseruumide algset kujundust ja tehti fassaadile suuremad aknad.</span>


source: A
code: 6923
name: Elamu Tartus Jaani 20, 16-19.saj.
type: Elamu
alt_id: 222
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivihoone jaotub kaheks erinevaks elamuks oma stilistika ja ehitusajalooga. Vanem osa, nn Peetri Maja paikneb Laia ja Jaani tänavate nurgal ja pärineb 16. sajandist, ümbereitustega 18. sajandil. Hoonel on kahekorruseline kõrge katusekorrusega põhikehand, mis peidab endas tõenäoliselt kunagise aida müüre. Ehitis sai sellise kuju arvatavasti omaniku J. E. von Paulsoni ajal, 18. sajandi keskel. Uuem, Jaani tänaval paiknev osa on kujundatud 19. sajandile omase tüüpfassaadi eeskujul. Arvatavasti 19. sajandi viimasel veerandil valmis vahvärkehitisena tagumine trepikoda. Hiljemalt 20. sajandi algusest on hoone välisilme püsinud muutusteta.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Laia ja Jaani tänavate nurgal, peasissepääs avaneb Jaani tänavale. Hoone paikneb ajalooliselt ühisel kinnistul Lai tänav 23 hoonega, neil on ühine õu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone vanem osa pärineb 16. sajandist, kuid välisilmet on muutnud 18. ja 19. sajandil tehtud ümberehitused. Sajandite jooksul on elamu kuulunud mitmetele eraomanikele. Aastail 1866-1867 kasutas maja teist korrust Vanemuise Selts. Kunstnik Eduard Selling ostis maja 1860. aastatel ning tema pärijatele jäi see 1882. aastani. II maailmasõja järgselt tehti ümberehitusi siseruumides. 1970. aastatel tegutses hoones tööstuskombinaadi kudumistsehh ning 1990. aastatel olid majas elukorterid.</span>


source: A
code: 8972
name: Kalmistu, 15.-18. saj.
type: Kalmistu
alt_id: 791
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Luuga küla, Iisaku-Alajoe mnt-lt 300 m loode pool silda pohja poole viivat külavaheteed mööda 1,2 km pohja pool, truubist ja Reinuse talust (Selliku pere) 200 m kirdes.</span>


source: A
code: 8973
name: Linnus, II a-tuh algus
type: Linnus
alt_id: 793
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>end. Edivere karjamõisa kohalt ca 300 m, Jõhvi-Kuremäe maanteed mööda lõuna suunas, ca 10 m teest ida suunas.</span>


source: A
code: 8974
name: Kääbas, I a-tuh II pool
type: Kääbas
alt_id: 11-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kuremäe-Vasknarva teest lääne pool, Kivinõmme metsavahitalust ca 350 m Vasknarva poole, sealt mööda metsavahiteed 130 m kaugusel.</span>


source: A
code: 6924
name: Elamu Tartus Lai tn.1, 1881.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Neorenessansliku hoone mahuline liigendus on eramuarhitektuurile omaselt asümmeetriline ja maaliline. Hoone linnapoole avaneval otsaküljel troonib kõrge kuplilise mansardkatusega tornimaht. Toomepoolsel küljel oli algselt minaretti meenutav katusetornike. Sokliosa on laotud jämedalt tahutud maakivist, krohvimata seinapinnad on laotud kahte erinevat tooni tellisest. 20. sajandi algul ehitati hoone toomepoolsele küljele juurdeehitis. Villalikule välisilmele vaatamata oli plaanilahendus iseloomulik tolleaegsele esinduslikule korterelamule. Korrused olid selgelt eristatavad ja ühendatud linnapoolsel otsaküljel asuva trepikojaga. Ruumistruktuuri on hiljem muudetud. Algselt ajalehe Olevik toimetusemajana mõeldud hoone on ümber ehitatud korteriteks, säilinud üksikud algupärased korteriuksed, enamus trepikoja uksi on hilisemad. Silikaattellistest korstnad on uued, kannavad plekist kõrgendusi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lai 1 elamu projekteeris arhitekt Otto Schröder 1892. aastal Ado Grenzsteini elamuna ja Oleviku Seltsi majana. Hoone valmis samal kümnendil.</span>


source: A
code: 6925
name: end.Toomemäe pargivahi elamu, 1864.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ruudukujulise põhiplaaniga kahekordsel majal on kõrge kivist soklikorrus ja puidust ülemine korrus. Soklikorrus on osaliselt võlvitud (kaks võlvikut). Soklikorrus on ühenduses endise viienda bastioni poterni ehk kaitsekäiguga. Põhiolemuselt klassitsistlikule majale annavad liseenid neorenessansile omast iseloomu. Hoone on kaetud laia (u 18 cm) profileerimata laudisega. Maja katab madal valtsplekist viilkatus, mille kolmnurkviilul on ümaraken. Aknad ja uksed on enamuses EV aegsed või nõukogudeaegsed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>19. sajandi algul pargiks kujundatud toomemäe kaitseks rüüstajate vastu oli 19. sajandil ametis toomemäe valvur, kelle tarbeks ehitati 1851-1852 ülikooli arhitekti Karl Rathhausi projekti järgi elumaja. Maja ehitati Laia tänava algusesse prof Morgensterni aeda.</span>


source: A
code: 6926
name: Elamu Tartus Lai 33, 19.saj.
type: Elamu
alt_id: 200
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone mõlemad hilisklassitsistliku ilmega fassaadid on sarnased, neid iseloomustavad rõhtliigenduses nurkade ja soklikorruse rustika, vahe- ja peasimss ning püstliigenduses nelja pilastriga risaliidid, mis kannavad segmentkaarakendega kolmnurkfrontoone. Fassaadidekoori elementidest on ilmekamad esimese korruse akendel lukukivimotiiv ja alumises osas ristkülikukujulised krohvitud ehispinnad. 19. sajandi lõpust pärinevad dekoratiivselt kujundatud tuuleliistuga aknaraamid, peauks ja teise korruse trepikoja rohke historitsistliku kujundusega tiibuksed ning peene reljeefornamendi ja karniisiga glasuurahjud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu kesklinnas, Laia ja Rüütli tänavate nurgal, moodustades koos vastasmajaga nr 36 19. sajandi klassitsistlikule linnaehitusele omase nurgaansambli.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivielamu ehitati 1836. aastal ning 1843. aastal osteti see kroonule kreisirentei (riigikassa osakonna) tarbeks. Kroonukassa kindlustamiseks ehitati hoonesse võlvitud ruume, kivipõrandad, kivikatus jm (müürsepp C. F. Jahnentz). 19. sajandi lõpus pikendati hoonet juurdeehitisega Rüütli tänava ääres, kus on nüüd kaks pilastritega risaliiti.</span>


source: A
code: 6927
name: Võimlahoone Tartus Lai 37, 1890.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kõrge ühekorruseline võimlahoone. Hoone kehand on laotud punastest tellistest, ning asub maakivist sokliosal. Hoone vanema ehitusjärgu moodustab Toomemäe poolne osa, mille keskel paikneb kahe samba ja kahe pilastri ning kolmnurkviiluga risaliit. Soklisimsile järgneb kassettide rida ja sellele järgmine simss. Sellele järgneb I korruse suurte kaarakende ja petikute alune simss ja akende kohal olev simss. Katuse all kulgeb karniis. Samas võtmes on lahendatud ka praeguse peasissepääsuga jõepoolne juurdeehitus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone paikneb krundil nr. 118/119. Sellel maa-alal paiknes keskajal Püha Vaimu kirik ja seek, hiljem elas linna timukas. Peale Põhjasõda sai majast magasiait. Säilinud on mitmed andmed selle hoone remontide ja fassaadi muutmiste kohta (projekt F. Hübbe 1880).
1880. aastate lõpus ostis kinnistu Tartu Terviseasutuse Loomise Selts, kes ehitas krundile võimla. Hoone ehitati 1889–1890 (arh R. Guleke). Hilisemad on hoovi- ja jõepoolsed juurdeehitised (1898 arh O. Schröder; 1910 arh A. Eichhorn) järgisid esialgset arhitektuurikeelt.</span>


source: A
code: 6928
name: Puitelamu Tartus Lai tn. 24, 18.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline barokse mahu ja ärklitubadega ristkülikukujulise põhiplaaniga  krohvitud palkmaja paikneb krundil nr. 133. 18. sajandi majale iseloomulikult katab ühekorruselist jässakat kehandit kivist poolkelpkatus. Hoone algsed aknad ja uksed ei ole säilinud, praeguste välisavatäidete kujundus pärineb 19. sajandist, peaukse kujundus 19. sajandi viimasest veerandist. Majal on säilinud pööningule avaneva luugiga mantelkorsten. Siseuksed on barokse kujundusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Varasemad ehitised krundil nr.133 hävisid Põhjasõjas. 1725. aastal pärast Venemaalt pagendusest naasmist ehitas Nõo pastor J. Arens Arensite perekonna krundile  elamu, mida peetakse üheks Tartu linna vanimaks säilinud puumajaks.</span>


source: A
code: 6929
name: Koolihoone Tartus Lai 28, 1874-1879
type: ehitismälestis
alt_id: 51K
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lai tn 28 on kolmekorruseline ristkülikukujulise põhimahuga hoone, millel on hooviküljel ühekorruseline  veranda. Krundile ehitati 18. saj. IV veerandil kivist ja puust ühekorruseline hoone. 1864. aastal lasi advokaat A. Wulff ehitada arhitekt Maasi projekti järgi kahekorruselise hoone. 1877. aastal ostis kinnistu rahvahariduse ministeerium ja asutas siin venekeelse õpetajate seminari. 1879 ehitati III korrus ja muudeti fassaad tänaseni säilinud joonise järgi. Kõrvalhoones Lai 26 paiknes seminari eluhoone, mis ehitati ümber 1924.
Fassaad jaguneb kahe külgrisaliidiga kolmeks vertikaalseks osaks. Risaliite kaunistavad korruste kaupa pilastrid ja akendel on rikkaliku ornamendiga aknakarniisid. Hoone keskteljel paikneb uks koos selle kohal paikneva rõduga. Fassaad on horisontaalselt liigendatud  mitmesuguste simsside ja vöönditega. Alumisel korrusel paikneb rustika. Akende all on kassetid, kusjuures beletaazhi akende alused kassetid on täidetud rikkaliku reljeefse taimornamendiga. Aknaid ja peaust ümbritsevad ornamenteeritud krohvraamid. Katuse all kulgeb konsoolkarniis.
Interjööris on säilinud laekarniisid, laerosetid, uksed, ahjud, puust väike keerdtrepp.</span>


source: A
code: 6930
name: Elamu Tartus Lai 30, 18-20.saj.
type: Elamu
alt_id: 199
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone pikk monotoonsevõitu fassaad on Laia tänava hoonestuses domineeriv. Kivimaja võlvitud soklikorrus on eraldatud teistest korrustest simsiga, tugev profileeritud simss paikneb I ja II korruse vahel ja järgneb III korruse akende all. Vertikaalset joont rõhutavad korruseid kolmeks jagavad kannelleeritud pilastrid. I korruse osas paikneb püstvaokestega vöö. Akende ümber paiknevad laiad krohvraamistused, soklikorruse akendel on lamekaarsillused. Peasissepääsu kohal paikneb konsoolidele toetuv rõdu. Rõduuksel on rikkalik raamistus. Esifassaadil on säilinud klassitsistlik trepikoja uks ja 1935. aastal tehtud kergete rahvuslike sugemetega uks. Interjööris on säilinud laekarniisid, kassettlaed, uksed, uste karniisid, parkettpõrandad.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu kesklinnas, Laial tänaval, kuuludes Tartu botaanikaaia ja Kloostri tänava vahelisel alal paiknevasse hoonete ansamblisse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu ehitati esinduslikuks aadlielamuks 18. sajandi IV veerandil, müürmeistriks oli P. Opel. Aastatel 1803-1923 kuulus maja v. Liphartile, kes ehitasid maja ümber, andes sellele neorenessanss ilme, lisasid tiibhoone ja kõrvalhooned. Esmalt valmis 1829. aastal (arhitekt C. A. Kranhals) tiibehitis veneetsia aknaga. 1878. aastal ehitati (arhitekt H. v. Stavenhagen) mansardkorrus täiskorruseks ja kujundati maja neorenessanss stiilis. Aastatel 1923-1940 kuulus maja korporatsioon Vironiale. 1930. aastatel muudeti mõnevõrra ja ehitati ümber soklikorrus. Pärast II maailmasõda on hoone olnud Tartu Ülikooli ja Eesti Põllumajandusülikooli valduses.</span>


source: A
code: 6931
name: Elamu Tartus Lai 34, 19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on ristkülikukujulise põhiplaaniga kahekordne mansardkatusega ehitis. Stilistiliselt on tegemist klassitsismil ja barokil põhineva historitsismiga. Fassaad on kahe külgrisaliidiga jaotatud kolmeks vertikaalseks osaks. Fassaadi idaküljel on kangialune, kust pääseb hoovi. Maja horisontaalset joonist rõhutavad simsid, alumise korruse rustika, karniis. Teise korruse aknaid raamivad dekoreeritud krohvraamistused ja kolmnurkfrontoonid. Mansardkorruse aknaid raamistavad külgvoluudid ja kolmnurkviiluga frontoon. Akende tuuleliist on kujundatud poolsamba kujulisena. Välisuksena on silinud kahetiivaline valgmikuga tahveluks. Interjööris on säilinud palju algseid elemente: glasuurkahlitest pastelltoonides taimornamendiga, medaljonide ja akantuslehtedega ahjud, lagede stukkrosetid ja karniisid, tahveluksed koos vanade käepidemetega, akende lillornamendiga kremoonid, II maailmasõja eelne vasest ja klaasist lambikuppel jpm.
1922. aastal müüsid v. Knorringi pärijad maja Tartu Ülikoolile. 1924. aastal asus majas „Eesti Kütiselts” ja selle restoran. Pärast II MS läks maja Eesti Põllumajanduse Akadeemiale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praeguse hoone asukohale ehitati ühekordne puidust elamu 18. sajandi lõpul. 1885. aastal sai krundi omanikuks Arthur von Knorring, kes 1886. aastal alustas praeguse maja ehitamist (arh F. Hübbe).</span>


source: A
code: 6932
name: Elamu Tartus Lai 36, 1886.a.
type: Elamu
alt_id: 201
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonel on kergelt eenduv keskrisaliit, millel paiknevad korintose kapiteelidega pilastrid ja kolmnurkviiluga frontoon. Katuse all kulgeb hammaslõikeline karniis. Alumisel korrusel on rustikamotiivid. Akendel on kolmnurkviiluga karniisid alumisel korrusel, ülemisel korrusel krohvkarniisid. W-küljel on I korruse ulatuses võlvitud laega sissesõit hoovile. Valgmikuga tahveluks paikneb esifassaadi ühel küljel, varasem uks paiknes risaliidi keskosas. Akendel on sambamotiiviga tuuleliist. Hoones on esimesest ehitusjärgust säilinud 18. saj. IV veerandi barokseid siseuksi. Teisest ehk klassitsismiperioodi ehitusjärgust on säilinud mitu rikkalikult kaunistatud ruumi teisel korrusel. Hoones on säilinud suured rikkalike kaunistustega ahjud, 2 klassitsistlikku sammasahju, peatrepi balustraad, puust keerdtrepp jpm. Peahoonega liitub hooviküljel tagasihoidlikuma arhitektuurikeelega õuetiib.
1922. a. läks maja Tartu Ülikoolile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ühekordne hoone ehitati tänava äärde varsti pärast 1775. aasta tulekahju, aastatel 1778-1786. Veel 1828. a. revisjoni paiku oli tegemist võlvitud keldriga ühekordse ehitisega. Teise korruse ehitamine toimus ajavahemikus 1828-1855, täpsemalt arvatavasti 1840. aastate alguses, millele viitab nn. Louis XVI stiilis saal ja fassaadi hilisklassitsistlik dekoor. Ehitustöid toimus ka hiljem (1884 maja ühendamine kõrvalhoonega, arh F. Hübbe; 1886 fassaadi muutmine, arh F. Hübbe; 1911 keldri akende suurendamine, ins V. Kessler).</span>


source: A
code: 6933
name: Hoone Tartu Botaanikaaias, 1806-1811.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 69K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1806. aastal sai ülikool kingiks praeguse botaanikaaia krundi, tollase Rosenkampffi aia, kus paiknesid linnamüüri jäänukid ja mõned ehitised-rajatised. Neist toekaim oli praeguse Lai 40 - hobusetall-tõllakuur. 1811. aasta kaardil (Ignatius) on näha kolme hoonet: praeguse suure kasvuhoone keskosas, praeguse Lai 40 kohal ja krundi kirdenurgas. 1814. aasta kaardil on Lai 40 kujutatud juba praeguse põhiplaaniga: keskosa flankeerivad külgrisaliidid, mille vahele jääb nelja sambaga portikus. Lai 40 üldjoontes praeguses mahus ja kujul ümberehitamine toimus 1811, mil sellest sai botaanikaaia direktori elamu. Ühtlasi ehitati kinni Laia tänava poolsed tall-tõllakuurile iseloomulikud suured kaaravad. Nõukogude perioodil ehitati kinni lahtine sammasportikus; lisati kinniehitatud portikuseossa trepp; muudeti plaanilahendus koridorsüsteemiks.
Tall-tõllakuuriga on ühendatud vahetult Laia tänava äärde jääv kahekorruseline hoone, mille vanimad müürifragmendid pärinevad hiljemalt 1818. aastast. 1846 ja 1913. aasta vahel omandas hoone esimene korrus praegused mõõtmed. 1913 või 1914 ehitati hoonele peale teine korrus (ins Kessler). Sel ajal saab õppehoone praeguse kuju, sh. Emajõega paralleelse idatiiva kappidega siserõdud.</span>


source: A
code: 6934
name: Elamu Tartus Rüütli 11/ Gildi 8, 19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Nurgakrundil paiknevad hooned moodustavad suletud hoovi, kuhu pääseb läbi Gildi tänava poolse kaarsillusega kangialuse. Hoonetekompleksil on kaks peafassaadi, Rüütli tänava äärde jääb klassitsistlik poolsammastega fassaad ja Gildi tn poole jääb lihtsama kujundusega fassaad. Rüütli tänava poolse sümmeetrilise lahendusega  fassaadi keskmes on poolsammastele toetuv ümaraknaga viil. Viiluvälja alune profileeritud karniis ja räästakarniis on ilmestatud hammaslõikega. Korrustevahelisel fassaadipinnal on lihtne, lai simss. Hoonel on kõrge, fassaadipinnast eenduv sokkel. Rüütli tänava poolsel küljel on kolm sissepääsu, hoone keskmes ja külgrisaliitidel. I korruse kõrged vitriinaknad on jaotatud malmist poolsammastega kaheks. II korruse äärmiste akende ja risaliitides olevate uste kohal on karniisid. Välisusteni viivad kõrged kivitrepid. Välisuksed ja aknad on uuendatud. Katus on kaetud valtsitud tsinkplekk-kattega. Rüütli tänava poolsed dekoorelemendid kanduvad edasi Gildi tänava poolsele küljele. Hoonetekompleksi hoovile viib kaarsillusega kangialune, mille ees on sepisvärav. Gildi tänava poolse hoonetiival on üks sissepääs, mille ees on kahetiivaline tahveluks. Ukse kohal on prosspulkadega eenduvalt mahuliseks vormitud valgmik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rüütli 11/Gildi 7 hoonetekompleks koosneb kastellilaadsest mahust, mis paikneb vanalinna vanimas ehituspiirkonnas ajaloolistel kruntidel nr. 75 ja 101. Varasem hoonestus hävis 1775.a. tulekahjus. 1815.a. ostis krundi postmeister J. G. Drewing, kes valis oma uue ehitise tarbeks 1809.- 1812. a. välja antud ülevenemaaliste tüüpfassaadide kogumikust fassaadinäite nr. 62. Töid teostasid vene päritoluga ehitustöölised, kes ehitasid krundile ka uued kõrvalhooned. 1828.a. müüs Drewing kinnistu kaupmees J. R. Schrammile. Nüüd ühendati krunt nr. 75 kõrvalkrundiga nr. 101, millel asus suur ait. 1877.a. alustasid Schrammi pärijad Rüütli t. 11 hoones suuremat ümberehitust F. Hübbe projekti järgi. Müüriti kinni peauks, mille asemele raiuti 2 akent, uued uksed raiuti kahele poole sambaid endiste akende kohale, äärmised aknad kujundati vitriinakendena. Õuepoolsele fassaadile ehitati juurde galerii. Hoone üüriti "Postimehe" toimetusele ja trükikojale, mille ruumid asusid keldrikorrusel. 
1903.a. müüsid Schrammi pärijad kinnisvara W. Lehnbaumile, samal aastal muudeti hoone Gildi tänava poolset fassaadi R. Pohlmanni poolt 1902.a. koostatud projekti alusel. Ka 1909.a. koostas R. Pohlmann hoone fassaadi muutmise projekti. 1911.a. muudeti taas F. Kangro projekti alusel Rüütli tänava fassaadi ja hoovipoolsele osale ehitati peale III- korrus.</span>


source: A
code: 6935
name: Elamu Tartus Rüütli 13/ Munga 5, 1893.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on eklektilise fassaadidekooriga, mille oluliseks aktsendiks on efektne nurgalahendus. Nurga II korrusel toetub vanikutega dekoreeritud konsoolidele sepispiirdega nurgarõdu. Mansardkatuse nurgas kõrgub sepispiirdega renessanss-stiilis tornikatus. Mansardkorruse joonel jookseb piirdena samuti barokne sepisvõre. Fassaadid on rikkalikult dekoreeritud, nurgasissepääsu markeerib nurgarustika. II korrusel on krohvraamistuses pilastrid. Profileeritud soklisimsi kohal on teemantkvaadritega seinapind, mis lõpeb tugevalt profileeritud aknaaluse simsiga. I - II korrust eraldavad simsid, mille vahel ristkülikukujulised ehispinnad. I korruse akendel on lukukiviga kaarsillused, II korruse akende kohal ehispinnaga kolmnurkviilud. Mansardkorruse alusel karniisijoonel on kasutatud akantuslehelist konsoolide rida, mis mõjuvad hammaslõikelise karniisina.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone paikneb vanalinna keskosa vanimas ehitustsoonis ajaloolisel krundil nr. 90. Sellel krundil paiknes ka ühekorruseline kivimaja koos majandushooviga, mis ehitati peale 1775. a. tulekahju (praegu Munga 7). Kahekorruseline hoonemaht asus nurgakrundil 19. saj. keskpaigast. Alates 19.saj. IV veerandist said Tartu peatänavate nurgakruntidel iseloomulikuks aktsendiks efektse nurgalahendusega renessanss-stiilis tornikesega elu- ja ärihooned. Maja paikneb otsaküljega Rüütli tänaval, põhimaht jääb Munga tänava poolsele küljele, O-nurka jääb metallväravaga sissesõiduava. I korruse vitriinaknad ja nurgauks ei ole säilinud algupärastena, küll aga on säilinud algupärastena aknad, mille tuuleliistu ülaosa kujundatud kapiteelimotiiviga.
1895.a. asuti seda ümber ehitama, mansardkorrus ehitati välja O. Schröderi projekti alusel 1903.aastal. 1923.a. asus majas mitu kauplust. Nurgapealsest uksest pääses koloniaalkauplusesse "Frederkind ja Sihle", samas asus ka A&#039;le Coq&#039;i õllekauplus ja Rüütli tänava poolsest küljest pääses H. Raagi raamatukauplusse. 
1926. a. laiendati arhitekt A. Matteuse projekti alusel Rüütli tänava poolset keskmist vaateakent. Samal aastal ostis kinnistu A. Tõlk, kelle perekonna käes olid majad 1942. aastani. Peale sõda on hoone I korrusel asunud mitu kauplust ja polikliiniku ruumid.</span>


source: A
code: 6936
name: Elamu fassaad Tartus Rüütli 21, 1886
type: Elamu
alt_id: Aj.2K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kõrge eenduva sokliga hoonel on sümmeetriline fassaadilahendus. Vertikaalset liigendatust rõhutavad I-II korruse akendevahelistel seinapindadel korintoste kapiteeliga pilastrid. Pilastrite alumine osa kuni akende ülaservani on kujundatud tahveldistega liseenidena. III korruse akende vahel olevad pilastrid on lihtsama kujundusega. II ja III korrust eraldab tugevalt profileeritud simss, profileeritud räästakarniisi alune pind on kaunistatud hammaslõikega. Katusealusel fassaadipinnal ühtib simss Rüütli 23-ga.  I korruse välisukse ja selle kõrval olevate akende ning II korruse äärmiste akende kohal on ehisviiluga karniisid. Hoonel on valgmikuga historitsistliku tahveldisega kahetiivaline välisuks. III korruse aknad on kaarja ülaosaga. Valgmikuga aknad on analoogse kujundusega nagu 1909. aasta projektil. Katus on kaetud keraamiliste kividega, tänavapoolsel katuseküljel on väiksed kaarjad uukaknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone asub vanalinna keskel vanimas ehitustsoonis krundil nr. 104. Varasem hoonemaht pärineb enne 1786.aastat. 1878.a. ostis kinnistu Peterburi kaupmees R. Rathke. 1885.a. koostas F. Hübbe olemasoleva maja ümberehitamiseks III korruse juurdeehitusprojekti. 
1909.a. tellis K. Kloomius V. Kesslerilt fassaadimuutmise projekti, millel planeeriti esifassaadile kolm sissepääsu.</span>


source: A
code: 6937
name: Elamu fassaad Tartus Rüütli 23, 19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kõrge, eenduva sokliga majal on horisontaalne liigendus, mida rõhutavad I ja II korruse vahelised simsid mille vahel on ristkülikukujulised ehispinnad.  II ja III korrust eraldab tugevalt profileeritud simss (varasem katusekarniis). Katusealused joonel ühtib laiem krohvsimss Rüütli t. 21-ga. Vertikaalseks aktsendiks on I ja II korruse seinapinnal profileeritud pilastrid. Aknad on ümbritsetud laia krohvraamistusega, akende kohal karniisid (välja arvatud III korrusel). Hoonel on valgmikuga historitsistlikud kahetiivalised välisuksed ja uued, valgmikuga kahetiivalised aknad. Katust katab kivikate, tänavapoolsel katusel on kaarjad uukaknad. Hoone fassaadid ja interjöör remonditi 1999.aastal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone asub vanalinna keskel vanimas ehitustsoonis krundil nr. 105, mis 1931.a. muudeti ühtseks krundiks nr. 104-ga. 1778.a. oli kinnistul algne eluhoone, mille projekti autor ei ole teada. 1890.a. ostis kinnistu R. Rathke. 1892. koostas Karl Bescht hoonele fassaadi muutmise projekti kahe kivitrepi ehitamiseks. Praegusel kujul on hoone alates 1893. aastast,  projekti koostajaks oli W. Schilling.  Peale II maailmasõda ehitati peale III korrus.</span>


source: A
code: 6938
name: Elamu Tartus Rüütli 8, 18.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varasemalt asus peasissekäik Rüütli t. poolsel küljel ja Küütri tänava pool oli maja kõrval kaarsillusega väravaehitis. Hoone alumisel korrusel on läbi aegade olnud poeruumid. 
Säilinud on hoone algupärased mahud, kuid fassaadidel on avade paigutust läbi aegade muudetud. 
Kahekorruselise ristkülikukujulisel hoonel on kõrge kivikattega kelpkatus, räästa all on massiivne profileeritud katusekarniis. O-S poolne nurk on I korruse ulatuses 45° lõigatud ning seal paikneb nurgauks. Mõlemal korrusel on osa aknaid petikutena. I korruse suuremate akende valgmikud on ilmestatud rombikujulise motiiviga. Krohvimata korstnapitsid on uuesti silikaattellistest laotud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone asub vanalinna keskel vanimas ehitustsoonis krundil nr. 108, Rüütli ja Küütri tänavate nurgal ning selle ehitas nööbimeister J. B. Voigt. 19. saj. II veerandil oli kinnistu omanikuks parfümeer J. F. Voigt. 19. saj. II veerandil kuulus kinnistu parfümeer J. F. Mathiesenile, kes ehitas krundile kõrvalhoone. 20. saj. I veerandil ostsid kinnistu proviisorid J. Lill ja M. Hakkaja. 
O. Schröderi ja C. v. Sengbuschi projektide kohaselt müüriti 1888.a. kinni varasem uks ja uus tehti Rüütli t. poolsele fassaadile. Küütri t. poolsesse külge kavandati keldripoe uks ja juurdeehitis kasutades ära hoovimüüri.
1914.a. V. Kessleri  koostatud projekti alusel laiendati I korruse vaateaknaid. 1923.a. suurendati Küütri tänava poolseid aknaid ning 1927.a. K. Grimmi projekti järgi laiendati Rüütli t. poolseid vaateaknaid.</span>


source: A
code: 6939
name: Elamu Tartus Rüütli 12/ Gildi 5, 18.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikattega poolkelpkatusega hoone räästakarniisi kaunistab profileeritud karniis. Hoonel on kõrge sokkel, akende ja välisuste ümber on profileeritud krohviraamistus. Välisuste kohal on vapimotiiv, mille kohal lookleb vanik kaunistades ukse ülaosa. Diagonaallaudisega kaetud välisuste kohal on valgmik, valgmikuga aknad on jaotatud kuueks ruuduks. Sokliakende ees on lihtsad plankluugid. Rüütli tänava poolsel küljel on sissepääsude ees kõrged kivitrepid. Rüütli tänava poolset katusekorrust valgustavad väiksed kaarjad uukaknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu paikneb vanalinna keskosa vanimas ehitustsoonis krundil nr. 74, vanem krundil asunud hoonestus on hävinud sõdades ja tulekahjudes.
Hoone paikneb Rüütli ja Gildi tänavate nurgal moodustades ebakorrapärase ristküliku. Maja Gildi tänava poolsel küljel on kaarsillusega sissesõiduvärav. Rüütli tänava poolne hooneosa on I korruseline, Gildi tänava poolne osa II korruseline.
Praeguse kivielamu esimene ehitusetapp jääb ajavahemikku 1788. – 1799. Teine ehitusetapp 1799.- 1807.a., töid teostati ehitusmeister J. Lange juhtimisel. 1828.a. oli lisandunud Gildi tänava- ja hoovipoolne teine korrus. Järgnevad ümberehitustööd viidi läbi aastatel 1878 - 1879. aastal, 
1878.a. R. Krug’i tellimusel koostas M. Roetscher Rüütli tänava poolse fassaadimuudatuse projekti, sellel projekteeriti ükse aken vitriinaknaks. 
1878.a. koostas C. v. Sengbusch Gildi tänava poolse fassaadi ümberehitusprojekti.  1879.a. tellis maja omanik R. Krug F. Hübbelt fassaadi muutmise projekti, mille järgi ehitati välja keldrikorrus.
Alates 1917. a. kuulus kinnistu J. Allikule. 1933.a. Rüütli t. fassaadi muutmise projekt A. Nosovi poolt. 1939.a. telliti pagaritööstuse ruumide ümberehituse projekt, autoriks N. Kusmin, millega viidi pagaritööstus soklikorruselt I korrusele. Nõukogude perioodil olid keldrikorrusel kauplused, teistel korrustel eluruumid.</span>


source: A
code: 13081
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 1722
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>J. Jung „Muinasaja teadus II“ 1898, lk 148.
Hiie või ohvri lohk Koorkülas Lindsi talu piiri sees, kus suured saared, vanad põlised jalakad ja künnappuud kaskedega segamini kasvavad. Alale on see salu vist sellepärast jäänud, et sealt keegi midagi ei ole raiuda julgenud, sest raiujal olla alati mingi õnnetus sündinud. Sinna olla kõiksugu ohvriandisid viidud, kus ka kõiksugu tontisid ja viirastusi olla nähtud. Niisuguseid ohvrikohtasid olla seal palju, mis aga enamaste ära olla hävitatud. Ohvri andisid viidi ka enamiste iga kalme peale. 
Leitud - kaks raud kirvest Koorkülas Lindsi talu ohvri lohu juurest leitud. Viljandi muuseumis.    
Kihelkonnakirjeldus A. Suik 1923-1924 „Hiis ja kalm“.
Asukoht - Koorküla vallas, Lindsi talu maal, Raudsepa talu piiril, talude vahel
Kirjeldus - lohk kus kasvavad kaks suurt künnappuud ja saared, kutsutakse „Lindsi saarikuks“. Ennem olnud seal kive, mis nüüd osalt ära veetud on. Koorküla õpetaja hr Ruuti soovitusel on koht kui muistne mälestusmärk kuni viimase ajani alles hoitud. Rahva keskel on jutt, et hiie hävitajat ähvardab kättemaks. Leitud süsa, tuhka ja põletatud konte. Teated saadud hr Ruutilt.</span>


source: A
code: 13082
name: Ohvrihiis "Lindsi saarik"
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 1730
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>J. Jung „Muinasaja teadus II“ 1898, lk 148.
Hiie või ohvri lohk Koorkülas Lindsi talu piiri sees, kus suured saared, vanad põlised jalakad ja künnappuud kaskedega segamini kasvavad. Alale on see salu vist sellepärast jäänud, et sealt keegi midagi ei ole raiuda julgenud, sest raiujal olla alati mingi õnnetus sündinud. Sinna olla kõiksugu ohvriandisid viidud, kus ka kõiksugu tontisid ja viirastusi olla nähtud. Niisuguseid ohvrikohtasid olla seal palju, mis aga enamaste ära olla hävitatud. Ohvri andisid viidi ka enamiste iga kalme peale. 
Leitud - kaks raud kirvest Koorkülas Lindsi talu ohvri lohu juurest leitud. Viljandi muuseumis.
Kihelkonnakirjeldus A. Suik 1923-1924 „Hiis ja kalm“.
Asukoht - Koorküla vallas, Lindsi talu maal, Raudsepa talu piiril, talude vahel.
Kirjeldus - lohk kus kasvavad kaks suurt künnappuud ja saared, kutsutakse „Lindsi saarikuks“. Ennem olnud seal kive, mis nüüd osalt ära veetud on. Koorküla õpetaja hr Ruuti soovitusel on koht kui muistne mälestusmärk kuni viimase ajani alles hoitud.  Rahva keskel on jutt, et hiie hävitajat ähvardab kättemaks. Leitud süsa, tuhka ja põletatud konte. Teated saadud hr Ruutilt.
Kihelkonnakirjeldus 1927 Vilmre.
Koorküla vallas teab rahvas kolme ohvrihiit nimetada. Üks asunud Lintsi külas nn „Lintsisaarik“. Teine olnud Keisri külas nn „Laksi ohvrihiis“. Kolmas ohvripaik asunud Vikre külas (Kaarle Ruut). Kahest viimasest ei ole midagi säilinud, kuna „Lintsisaarikus“ leidub väike lohuke ja paar suurt kivi.</span>


source: A
code: 13083
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 1733
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Soe alevikust 1,5 km Tõrva suunas, endisest Hummuli koorejaamast 200 m kagus, Valga-Tõrva maantee lääneküljel, nn „Kalmetimäel”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Dateering II at algus.</span>


source: A
code: 6940
name: Elamu-ärihoone Tartus Rüütli 14, 1939.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rüütli ja Gildi tänavate nurgal paiknev hoone on ehitatud 1937.a., projekti autoriks arhitekt A. Matteus. Õhulise üldmõjuga 4-korruselise hoone suurte vitriinakendega alumise ärikorruse peal paiknevad elukorrused. 
Lamekatusega hoone vertikaalsust rõhutavad akende vahelised kergelt eenduvad liseenid. Nii I korrus kui pööningukorrus on eraldatud lihtsa, eenduva simsiga. Hoone ümarnurka rõhutavad reelingupiirdega plaatrõdud, pööningukorrust valgustab ümarakende rida. Gildi tänava poolsel trepikojal on vertikaalne kaarja ülaosaga lintaken, säilinud on välisukse algupärane käepide. Trepikoja välisuks on uuem. Hoonel on säilinud osa algupäraseid aknaid. Rüütli tänava poolne välisuks on säilinud koos metallvõre ja käepidemega algupärasena. Interjööris on säilinud algupärane betoontrepp koos metallpiirde ja puitkäsipuuga, alates II korrusest algne must-valge kiviplaadistus ja panipaikade algupärased uksed.</span>


source: A
code: 6941
name: Elamu Tartus Lutsu 2, 18.saj.
type: Elamu
alt_id: 216
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonel on barokne maapealne vorm, kuid keskaegsed ja uusaegsed keldrimüürid. Kuna maja rõhtpalkidest seinad olid väljastpoolt värvitud rootsi punast tooni, siis võib oletada, et hoone seisis esialgu mõnda aega laudiseta. Kui kaua see nii oli, ei ole teada, kuid ilmselt siiski juba 18. sajandil kaeti palgid püstise profileerimata laudadest laudisega. 20. sajandi I poolel elamu krohviti: veel 1914. aasta Johannes Pääsukese fotol on maja laudisega, 1938. aasta fotol aga krohvituna. Hoonet iseloomustab rütmiline fassaadijaotus, rustikanurgad, baroksed katuseuugid ja silmapaistvalt rikkalik portaal. Barokkstiilis välisuks on Tartu vanim ja ainus selletaoline. Kõrgetele postamentidele toetuvad pilastrid kannavad lainelise viiluga murtud frontooni.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu vanalinna muinsuskaitsealal, Lutsu ja Jakobi tänavate nurgal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitati algselt Jaani kiriku pastori Tobias Plaschingi elamuna. Ärklitoaga ühekorruseline palkmaja valmis aastatel 1755–1758. Ehitamisel kasutati eeskujuna Peterburi Ehituskomisjoni 1717. aastal välja töötatud tüüpprojekti, mille arhitektiks oli Domenico Trezzini. Maja pääses nii Tartu 1775. aasta suurtulekahjust kui 20. sajandi sõdadest, kuuludes linna algse mahuga vanimate ehitiste esikümnesse. Pärast Teist maailmasõda muutus maja funktsioon – elamust sai Tartu Linna Noorsoo Spordikooli hoone. 1960. aastate remonttööde tulemusel säilis enam-vähem maja välisilme, interjööris aga lammutati kahhelahjud ja laekarniisid, laed ehitati kõrgemaks, lõhuti vaheseinu ja ehitati uusi vastavalt spordikooli vajadustele. Ainsa dekoratiivse elemendina säilisid baroksed siseuksed ja barokse uksega portaal. Aastatel 2008-2009 toimunud keldriruumi süvistamisel jõudsid arheoloogid keskaegse maja müürideni ja kerishüpokaustahjuni, mis on ka täna eksponeeritud.</span>


source: A
code: 6942
name: Elamu Tartus Lutsu 8, 18-19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestis on ühekorruseline ristkülikukujulise põhiplaaniga hoone, millel on klassitsistlik fassaadilahendus ja hinnaline klassitsistlik uks. Restaureerimisel mänguasjamuuseumiks on lisandunud esifassaadile maja funktsioonile viitavaid lõbusaid lastepäraseid detaile. Interjööris on valdavalt säilinud algne plaanilahendus ja jäänused mantelkorstnast. Interjööris on restaureerituna või koopiatena siseuksed ja laiad põrandalauad.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu vanalinna muinsuskaitsealal, esifassaadiga Lutsu tänava poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Puumaja ehitati  aastatel 1770-1772 Tartu garnisoni sõjaväelaste laste kooliks. 1820. aastast tegutses majas Tartu kreiskool, kuid 1829. aastal müüdi hoone eraisikule. Arvatavasti siis põhjalikult remonditud maja välisilme on püsinud tänaseni. Maja restaureeriti aastatel 2002-2003 Tartu mänguasjamuuseumina.</span>


source: A
code: 6943
name: Elamu Tartus Kompanii 4/ Küütri 16, 19-20.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Küütri tänava poolse fassaadi põhielemendiks on barokse kujundusega frontoon, katuse all kulgeb profileeritud karniis, viilukülgedel paiknevad profileeringuga harjakivid. Akende ja välisuste ümber on karniisiga krohvraamistused. Viiludel ja läänekülje II korrusel on kaarsillusega aknad. Akende raamistus pole algupärane. Nii Kompanii kui Kompanii tänava poolsel hooneosal on valgmikuga kahetiivaline tahveluks, mis pärineb 19. saj. IV veerandist. Hoone I korruse ulatuses lõigatud nurgal on hilisem tahveluks. Hoone lõigatud nurk uksekohal on kujundatud figuraalselt barokse joonega. Hoovikülje fassaadile on ehitatud metalltrepid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone paikneb Tartu vanalinna keskosas krundil nr. 41a. Krunt 41a eraldus kr. 41-st 1805. aastal, mil siin olid nii elamu kui töökoda. 
Maja koosneb kahest eraldi ehitatud osast: Küütri ja Kompanii tänavate nurgaehitis ja Kompanii tänava poolne hooneosa. Kahekorruseline, viilkatusega hoone on L-kujulise põhiplaaniga. 
Hoone on ehitatud aastatel 1776-1785 F. Geisti projekti järgi . Kompanii tänava poole jäävat hooneosa on veidi hilisem, kuid selle ehitusaeg jääb ka siiski 18. sajandi IV veerandisse.
1903. a. ja 1908. a. koostas W. Shilling fassaadi muutmise ja ümberehituse projektid, 1937.koostas N. Willer treppide muutmise projekti.</span>


source: A
code: 6944
name: Elamu Tartus Kompanii 8, 1911.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on L-kujulise põhiplaaniga, kolmekorruseline hoone. Hoone viimane korrus on mansardkorrus ning selle nurgal asub nurgatorn. Kompanii tänaval kokku ehitatud kõrval oleva madalama hoonega. Esifassaad koos sissepääsuga jääb Kompanii tänavale ning asub kõrge kolmnurkviiluga, veidi eenduvas hooneosas. Akendega kahepoolse tumedast puidust ukseni viib üheastmeline kivitrepp. Hoone asub teist tooni krohviga viimistletud ning veidi eenduv sokliosa, milles asuvad ka keldriaknad. Hoone fassaad on kaetud krohviga ning seda ilmestab esimese ja teise korruse vahelisel alal asuv horisontaalne krohvikarniis. Gildi tänava fassaadil on dekoratiivne sepispiirdega rõdu. Hoone aknad on kujundatud juugendlikus stiilis, allosas kahese raamjaotusega ning ülaosas väikeseruudulise raamjaotusega. Hoone nurgal on kahe ülemise korruse kõrgune silindrikujuline teravatipulise katusega tornärkel. Tornil on plekk-katus, ülejäänud hoone mansardkatus on kaetud katusekividega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tartus, Kesklinna linnaosas, Kompanii tn 8. Hoone asub Gildi ja Kompanii tänavate nurgal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud Tartu vanalinna elu- ja ärihooneks 1911. aastal.</span>


source: A
code: 6945
name: Admin.hoone Tartus Kompanii 10, 1889.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Fassaadijoonises on selgelt näha hoone jagunemine kahe ehitusperioodi vahel. Vanemal ehitisel on keldrikorrus ja kõrge sokkel, siin jääb ka korrustevaheline simss madalamale tasandile kui keldrita ehitatud uuema osa korrustevaheline simss. Uuem hooneosa on kahekorruseline, vanemal hooneosal on sokli ja põhikorrus. Eraldavaks elemendiks on risaliidina eenduv trepikoda. Mõlemal hooneosal on kasutatud ühesuguseid fassaadidetaile: alumise korruse rustika, korrustevaheline simss, teise korruse akende alune simss, teise korruse akende karniisid ja akendealused kassetid, teise korruse ulatuses nurgaliseenid, katusealune karniis. Kompanii tänava poolse risaliidi lõpetab atika. Risaliidi külgedel on rusteeritud liseenid, ukse kõrval väiksemamõõdulised lihtsad liseenid. Kahtiivalise ukse kohal teisel korrusel on suuremõõduline aken koos selle all paiknevate simsside ja kassetiga. Hoonel on valgmikuga kuueruudulised aknad. Risaliidi ukseava raamistavad korintose kapiteeliga pilastrid. Kahetiivaline tahveluks kohal on kõrge valgmik. Uuemal hooneosal on sissepääsu ees uus välisuks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kompanii 10 hoone paikneb krundil numbriga 81. Maa-alal Gildi ja Kompanii tänavate nurgal paiknes Tartu Suure e. Maarja Gildi gildituba (Gildenstube), mis hävis Põhjasõjas.
Hoone koosneb kahest ehitusosast. Vanem neist paikneb Gildi ja Kompanii tänavate nurgal kuni maja peaukseni, hilisem juurdeehitis on Kompanii tänava ääres. Majal on L-kujuline põhiplaan. 
Esimene osa paikneb Gildi ja Kompanii tänavate nurgal. See kuulus kalevivabriku (Gildi 8) hoonete kompleksi ja ühekordse kivimaja suuri võlvitud keldreid kasutati õllelaona. 1867. ehitas Tartu Ametnike Pensioniselts maja ümber võimlaks (Turnhalle). 1887. omandas krundi Tartu linn ja määras selle politseimaja asukohaks. Platsil maja ees korraldati harjutusi ja õppusi.
1888. a. linnainsener P. Wilde poolt koostatud projekti alusel tehtud ümber- ja juurdeehitusega sai majast Tartu politseimaja. Turnhalle’le ehitati 1888. juurde teine tiib ja kogu hoone kohandati vastavalt uutele vajadustele. 19. saj. lõpul oli siin tsirkus, mis põles.1930-ndatel aastatel omandati krundiosa piki Kompanii tänavat kuni Munga tänavani ja ehitati garaažid. Praegune hoone koosneb kahest osast.</span>


source: A
code: 6946
name: Elamu fassaad ja kino interjöör Tartus Küütri 1, 19-20.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone Ülikooli tänava poolne fassaad on säilitanud hilisklassitsistliku ilme. Küütri tänava fassaadi muudeti 1908. astal (arhitekt R. Pohlmann). Kino fassaad tõuseb tänavahoonestusest esile rustikaliseenide, kaarniššide ja laia kolmnurkviiluga. 20. sajandi alguse kinod olid tagasihoidliku sisekujundusega. J. Otter oli esimene, kes avalike ruumide kujundamisel ka kaunistamisel kasutas kunstniku abi. Sissekäik kinno avanes Küütri tänavalt ning see on muutumatuna säilinud tänaseni. Alumise korruse fuajeest viis trepp teisele korrusele. Suur ja massiivne post trepi alguses oli postamendiks jumalanna Athena büstile. Trepi vaheplatvormi poste kaunistasid lõvipead, mis ei ole säilinud. Teise korruse fuajees ja vaatesaalis on säilinud enamik F. Sannamehe poolt loodud dekoorielemente (saalis reljeefid külgseintel, friis, rõdu dekoor ja lavaava kujundus). Nimifiguurid ja reljeefide süžee oli võetud antiikmütoloogiast. 1930. aastate alguses rõivastas kunstnik A. Eller meesfiguurid, kuna uued omanikud pidasid kahel pool kinoekraani olevaid reljeefseid inimfiguure ebasündsaks. Teise korruse fuajeest jätkus trepp kolmandale korrusele ja sealt rõdule, mille taga paiknenud loožid lõhuti 1930. aastatel välja, et pikendada rõdu.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu kesklinnas, Tartu vanalinna muinsuskaitsealal, Küütri ja Ülikooli tänavate nurgapealsel krundil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Küütri 1 hoone paikneb keskaegsete Kraamipoodnike ja Küütri tänavate nurgal. Esimesed andmed krundi kohta pärinevad aastast 1685. 1781. aastal sai krundi omanikuks pastor Theodor Oldekop, kes ehitas sellele kahe tiivaga kivimaja ja kivist kõrvalhooned aastal 1783. 1830. aastal kuulus maja I klassi linnamajade hulka. 1854. aastal ostis kinnisvara Emil von Stackelberg, kes alustas ümber- ja juurdeehitamist. Lisandus kolmas korrus, muudatusi tehti fassaadides. Põhihoonega liideti kaks ühekorruselist kõrvalhoonet Küütri tänava ääres, milledele samuti korruseid peale lisati. Hoone Ülikooli tänava poolne klassitsistlik fassaad on tänaseni säilinud ilme omandanud just sellel ehitusperioodil. 1921. aastast oli hoone omanikuks Jaan Otter, kes asutas majja kino Athena, mis valmis 1923. aastal. Esimene arhitektuurne lahendus kinona pärines arhitekt A. Potšekajevilt. 1926. aastal toimus kinos suurem remont, sisekujunduse tegi skulptor F. Sannamees. Athena kino elas üle II maailmasõja. 1941. aastal maja natsionaliseeriti ning 1944. aastal muudeti kino nimi Saluudiks ja hiljem kohvikuosa restoraniks Volga. Viiekümnendatel tehti ümberehitus. Kino suleti aastal 1998.</span>


source: A
code: 6947
name: Elamu Tartus Munga 9, 19.saj.
type: Elamu
alt_id: 56K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone vundament on laotud maakividest ja tellistest puitparvalusele, seinad on tellistest. Hoone krohvitud fassaadi ilmestavad soklisimss ning katuse all olev profileeritud karniis. Algselt keraamilistest kividest viilkatus on asendatud eterniidiga. Esialgsed aknad ei ole säilinud, kuid alles on klassitsistliku sambamotiiviga kahetiivaline valgmikuga uks. Hoone on tublisti vajunud. Interjöörides säilinud väärtuslikke 19. saj. elemente (siseuksed jne.).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1777. aastal ehitatud hoone on ühekordne ristkülikulise põhiplaani ja kõrge sokliga ehitis, mis kuulub väiksemate kodanlasemajade hulka. Hoonet kasutati algselt elamuna, kus elasid mitmed mehaanikud, kes kasutasid hoovimaja töökojana. 1819. a. ehitati hoone seest ümber C. Kranhalsi projekti kohaselt. Hoovipealsele elamule ehitati 1876. aastal M. Roetscheri plaanide alusel teine korrus peale, ka sinna tehti elukorterid. 1878. aastal muudeti Munga tänava poolse värava asukohta ehitusmeister C. Sengbushi poolt. 1932. aaastal ehitati kinnine kivitrepp hoone õuepoolsesse külge.</span>


source: A
code: 6948
name: Pangahoone Tartus Munga 18, 1935-36.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 189
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on L-kujulise fassaadiga, range kujundusega, kolmekorruselise kivihoonega. Peafassaadi, mis on suunatud Munga tänava poole, ilmestab punakaspruunist siledast graniidist ristkülikukujuline portaal dekoratiivse sepisvõrega. Seinapinda ilmestavad piklikud aknaavad, mille vahele jäävad dolomiidiga vooderdatud liseenid. Sama motiiv kulgeb ka küljefassaadil. Kahel pool esifassaadi aknaid asetsevad seinaniššides J. Raudsepa pronksfiguurid "Kaubandus ja Tööstus" ning "Põllumajandus". Hoone kõrge kelpkatus on kaetud katusekividega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tartus, Kesklinnas, Munga tn 18. Hoone esifassaad jääb Munga tänavale ja pikem külg kulgeb mööda Vabaduse puiesteed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pangahoone projekteeriti Tartu linnaarhitekti Arnold Matteuse ja Karl Burmani poolt 1935. aastal ja hoone avati 24. aprillil 1937. aastal Eesti Panga Tartu osakonna hoonena. Läbi ajaloo on hoone kandnud pangahoone funktsiooni, kuni 2001. aastani, mil hoonesse kolis Eesti Vabariigi Haridus- ja Teadusministeerium.</span>


source: A
code: 6949
name: Tartu Uspenski õigeusu kirik 1776-1783.a.
type: ehitismälestis
alt_id: 198
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Uspenski  Maarja Taevamineku ap.-õigeusu kirik. Varaklassitsistliku üldilmega, krohvitud valge/roheline tellishoone. Põhiplaaniline lahendus kreekaristikujuline, keskosa 8-tahulist tambuuri katab suur kuppel, nurkades 4 ümarnurgatorni poolsibulkiivritega. Kellatorn on 4-tahulisel alusel 8-tahuline ja nõelja tipuga. Fassaade ilmestavad lamedad simsivööd, liseenid, lai aknaraamistus, kaar- ja ümaraknad, kolnurkfrontooniga ristihaarad. Ikonostaas kolmeosaline, keskosas kõrge, 18/19.s. ikoonidega. 1880 täiendati ikonostaasi maalidega (S. V. Postemski) 
(õigeusukirikute inventariseerimine, 1987; EA)
</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asub 13.s. rajatud dominiiklaste Maarja Magdaleena kloostri kiriku kohal. 
1753 valminud kivikirik hävis 1775 suurtulekahjus. 
1780 tegi uue projekti P. Spekle v. A. Pavlos.
1843 täiendati kirikut (arh. Adamson)
1900 ehit. käärkamber (arh. R.Pohlmann). (EA)
Kirik paikneb krundil nr. 82, millel paiknes varem dominiiklaste klooster ja Maarja-Magdalena kirik, mis hävisid pildirüüste käigus. Krundil seisid varemed. 1753. a. ehitati siia puust Uspenski kirik, mis põles 1775. aasta linna suurtulekahjus. 1783. a. ehitati uus kivikirik. Kiriku põhiplaan oli algselt kreeka risti kujuline. Barokses-varaklassitsistlikus laadis kiriku osa ristivahesid ehitati täis 1840-1844, osa ilmselt 20. sajandi alguses. Ristivahede täisehitamisega sai kirik ristküliku kujulise põhiplaani.</span>


source: A
code: 6950
name: Elamu Tartus Gildi 1, 19.saj.
type: Elamu
alt_id: K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikukujulise põhiplaaniga hoone paikneb nurgakrundil ja esinduslikud fassaadid on nii Ülikooli kui Gildi tänava poolel. Algsest ehituskehandist säilis varasem I korruse avade liigendus ja kaaraknad. Esimese korruse sein on tugeva rustikaga ja sokli kohal teemantkvaadri motiiviga.
Ülikooli tänava poolsel fassaadil on vaniku- ja hammaslõikelise dekooriga kaunistatud frontooniga lõppev keskrisaliit, mille teisel korrusel on konsoolidele toetuv  lopsaka taimornamendiga sepisrõdu. Keskrisaliidi II-korrust ehivad korintose kapiteeliga poolsambad ja pilastrid. 
Gildi tänava pool on sammastele toetuv meandermotiivis vööndkarniisiga ärkel, mille fassaad on kaunistatud kaarakende, pilastrite ja reljeefidega. I-II korruse akende vahel on ristkülikukujuliste kassetttide sees reljeefsed butafoorsed teineteise poole sirutuvad draakonid, II-korruse akende kohal lilledega ümbritsetud vapid ja konsoolidele toetuvad akende karniisid-veelauad. Valgmikuga välisukse keskel on tuuleliistuks korintose samba motiiv ning tahvlid on ümbritsetud rosettidega. 
Hoone aknad ja uksed on algupärased. 
Siseruumides on elukorruse keskosas säilinud paraadne saal, mille seinu kaunistavad tahveldis, pilastrid ja rikkalik stukkdekoor: peegelvõlvlagi on kaunistatud roosivanikutega, hammaslõikelise friisi, konsoolide, arabeskidega, palmettide ja mitme profileeritud karniisiga; lae keskel on stukkrosett; pilastrite vahel asetsevad kõrged tahveluksed, mille kohal on konsoolidele toetuvad karniisid, mida kaunistavad muna- ja pärlvöö; saali nurgas paikneb kaminaga valge karniisiga ja baroksete voluutide - tornikestega kahhelahi.    Interjööris on I. Malini seinamaalid (1984. a.), külgmises ruumis pruunidest kahlitest karniisiga ahi, peegelvõlvlagi ja laerosett, seintel aaderdusega tahveldis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peale 1775. a. tulekahju ehitati krundile nr. 52 ühekorruseline katuseväljaehitisega kivihoone. Ligi sajand püsis hoone sarnaste gabariitidega. 1873.a. ostis kinnistu S. von Essen, kes asus kohe ümberehitusi teostama. 1874.a. teostati hoone ümber- ja pealeehitustööd, projekti autoriks R. Guleke. Ehitati peale II korrus ja fassaad muudeti toretsevaks. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses oli kinnistul mitmeid omanikke, kuni 1918.a. ostis kinnitu vennad Nirvitzid. Mõnda aega asus siin üliõpilaskorporatsiooni “Filiae Patriae” korter. 1940.a. läks hoone “Postimehe” kätte ning ühendati trükikojaga läbiraiutud ukse kaudu, mis asus kõrvalkrundil nr. 51 asuvates hoonetes. Tänapäeval asub endiselt hoones ajaleht "Postimees" toimetus.</span>


source: A
code: 6951
name: Elamu Tartus Gildi 3, 18.saj.
type: Elamu
alt_id: Aj.162
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maja on nii Gildi tänava kui ka Rüütli tänavaga paralleelse tiibhoone osas kahekorruseline. Hoone peasissepääs paikneb esifassaadi Rüütli tänava poolses otsas, praegune valgmikuga kahetiivaline tahveluks pärineb 1870. aastate lõpu ümberehituse ajast. Ülikooli tänava poolses otsas paikneb kangialune. Kangialuse vastas paiknes vankrikuur. Maja lihtsat esifassaadi elavdab korrustevaheline lai sile karniis ja profileeritud karniis katuse all. Majal on kõrge kivist viilkatus. Säilinud on treitud võrega puittrepp.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kinnistu hoonestus hävis 1775. aastal, kuid kõrvalhoones olnud pagaritöökoja müüridele taastati ühiskondlikus korras pagaritöökoda juba 1777. aastaks, sest põlenud linna elanikud vajasid leiba. 1780. aastaks oli taastatud ka Gildi tn äärne elumaja. 1788. aastaks oli kogu krunt praeguses ulatuses täis ehitatud.  1878. aastal taotleti luba muuta peahoone fassaadi ja ehitada kõrvalhoonele peale teine korrus. Projekti koostas C. v. Sengbusch.  Peahoone keldrikorrusele rajati kauplus, selle üks aken muudeti ukseks, teisi suurendati. Keldrikorrust ehitati taas ümber 1926 (ins V. Rosenberg), mil võlvitud lagi asendati betoonlaega ja uus kaupluse uks tehti kangialuse kõrval olnud aknast. 1960. aastatel ehitati kaupluse aknad üheks suureks aknaks.</span>


source: A
code: 6952
name: Elamu Tartus Vallikraavi 3, 19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonel on kõrge äripindadega soklikorruse, kaks täismõõdus elukorrus ja väljaehitatud katusealune. Vundament ja sokkel on ehitatud maakividest ja keraamilistest tellistest. Esimene ja teine korrus on palkidest, välisviimistluseks horisontaalne laudis. 1890. aastal ehitatud läänepoolse trepikoja seinad on ehitatud tellistest. Hoonel on valtsplekist katus. Soklikorruse ühel ruumil on ristvõlvlagi, ülejäänud vahelaed on puidust.
Hoone esifassaad on klassitsistlike detailidega dekoreeritud: jõulise profileeringuga kolmnurksed ja sirged aknakarniisid esimese ja teise korruse kohal, korrustevaheline karniis, liseenid hoone nurkadel. Hilisem on lai katuseuuk.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vallikravi 3 maa-ala kuulus kuni 1775. aasta suurtulekahuni linnakindlustuste süsteemi. Pärast tulekahjut kindlustuste edasisest väljaarendamisest loobuti ning Tartu Ülikooli taasavamisel anti Toomemägi ja seda ümbritsevad alad ülikoolile.
Vallikraavi 3 algne kehand ehitati 1804. aastal. 1812. aastal ehitati juurde jõepoolne osa, mis järgib tänava kulgemist. 1889. aastal ehitati hoone kirdepoolsesse nurka juurdeehitus (arh O. Schröder). 1890. aastal ehitati lääne poole kivist trepikoda (arh O. Schröder).</span>


source: A
code: 6953
name: Elamu Tartus Vabaduse pst. 9, 1882.a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maja juurde kuulub N-küljel väravaehitis. Fassaad on liigendatud külgrisaliitideks ja nende vaheliseks osaks. Risaliitidel on astmikfrontoonid. Maja fassaadi alumine korrus on dekoreeritud rustikaga, korrusel on segmentkaarsed aknad ja uks. II korrust eraldab simss, teine simss paikneb II korruse akende all. Akende all asuvad nii esimesel kui teisel korrusel maskaroonidega kassetid, teise korruse akendel on itaalia tüüpi kaarega karniisid, akende kõrval korintose pilastrid.
Vanade akende koopiate prossijaotus on korruseti erinev. Välisuksed on hilised.
Maja hoovikülg on dekoorita.
Interjööris on säilinud vähe algseid detaile ja viimistluskihte. Algsed on trepid ja trepipiirded. Maja plaanilahendus on võrreldes algsega muutunud. Valdav osa interjööri tahveluksi pärineb varasest nõukogude perioodist või kaasajast. Põrandad on kaetud kaasaegsete materjalidega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ristkülikukujulise põhiplaaniga kahekorruseline hoone ehitati 1863. a. ühekorruselise kivihoonena. 1892. a. laiendati F. Hübbe plaani järgi esialgset maja juurdeehituse ja teise korruse pealeehitamisega. Sel ajal sai hoone praeguse historitsistliku (juhtiv joon neorenessanss) ilme.</span>


source: A
code: 6954
name: Koolihoone Tartus Kroonuaia 7, 1911.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone paikneb vallikraavi S-küljel krundil nr. 198 ja algselt paiknes selle kõrval tiik. Hoone on L-kujulise põhiplaaniga, millest lühema külje moodustab W-küljel paiknev hoovile väljaehitisena ulatuv saaliga plokk. O-küljel tänava ääres on 1965. aasta juurdeehitis (arh Udo Tiirmaa). Viimase ja selgelt eristuva juurdeehitisena valmis 2007. aastal võimlaplokiga hoonemaht (arh-d Maarja Kask, Karli Luik). Hoonel on keldriruume sisaldav kõrge sokkel, mis algselt oli krohvitud vaolisena. Sellele järgneb teise korruse keskpaigani ulatuv pritskrohvitud osa ning kolmandat korrust katab siledama krohviga kaetud pind, krohvpindade üleminek on kujundatud hammaskarniisina. Hoone fassaadil paikneb 2 juugendliku joonega viilu. Trepikoda eendub risaliidina. Majal on kõrged tahmapüüdjaga korstnad. Koridorsüsteemis hoonel on säilinud vanad aknad, vanad siseuksed ja koridoride kiviparketiga põrand.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Juugendlik koolihoone on ehitatud 1912. aastal Arved Eichhorni projekti põhjal.</span>


source: A
code: 6955
name: Puitelamu Tartus Kroonuaia 20, 18-19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Puitelamu koosneb kahest osast: Kroonuaia tänavaga paralleelne täismahus kohekordne maja Kroonuaia ja Tähtvere tänavate nurgal, mis on otsaga pööratud Tähtvere tänava poole, ning Kroonuaia tänavaga risti asuv ühekordne katusekorrusega maja, mis on otsaga pööratud Kroonuaia tänava poole.
Kroonuaia tänavaga risti asuva maja nurk lõikas algselt sisse praegusesse Kroonuaia tänavasse, kuid 1957. aastal koostaud projektiga lõigati nurk eemaldati. Sama projektiga kaotati selle majaosa kirdeküljel asunud veranda ja kaguküljel olnud ühekordne eeskoda, mis asendati praeguse trepikojaga. Samuti laiendati selle projektiga katusekorrust, lisades katuse kagu- ja loodeküljele uugid. Kroonuaia tänavaga risti oleva hooneosa all paikneb kõrge sokliga võlvitud keldrikorrus, mis enne 1957. aasta projekti järgset ümberehitust koosnes neljast võlvikust. Sellel majaosal on murdkelpkatus, mis arvatavasti 1920.-1930. aastatel või tsaariaja lõpus kaeti tsementkividega, arvatavasti sama remondi ajast pärinevad ka vanemad esimese korruse aknad. Maja algset laia fassaadilaudist on säilinud hoovipoolsetel külgedel. Jõepoolne välisuks on kaasaegne koopia sobivast ajaloolisest uksest.
Kroonuaia tänavaga paralleelsel osal on kelpkatus. Maja fassaade ilmestavad nurgaliseenid, korrustevaheline simss ning akende raamistus. Maja hoovipoolsel küljel paikneb läbi kahe korruse ulatuv sammastik. Majaosal on kuueruudulised aknad. Kroonuaia tänava poolne peauks on valgmikuga kahetiivaline profileeritud tahvlitega uks. Uksel on varikatus, mis toetub saelõikelistele konsoolidele. Hoovipoolsed uksed järgivad peauksega analoogset tahvlijaotust.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 18-19. sajandil.</span>


source: A
code: 9204
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 526
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb Tartu-Jõgeva-Aravete tee (nr 39) ja Tapa-Tartu raudtee vahelisel alal, jäädes maanteest ligikaudu 130 m põhja-kirdesse.</span>


source: A
code: 9205
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 98-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Laiusevälja-Toovere teest (nr 14134) lääne pool, jäädes maantee 5. ja 6. kilomeetri vahele.</span>


source: A
code: 9206
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 78-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Kuremaa alevikus, Kuremaa järvest kirdes. Asulakoht jääb Keskasula tänava ääres asuvate kortermajade ja ridaelamu aiamaade alale.</span>


source: A
code: 9208
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 2049
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha ala paikneb nõos, mis on on loode-kagu suunas piklik, mõõtmetega ligikaudu 150 x 100 m. Nõlva ülemises osas, kivikalme reg nr 9211 juures, on muld veel kruusane ja hele, 15-20 m allpool aga märgatavalt tumedam, sisaldades savinõukilde (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Vaimastvere-Laiuse tee (nr 14145) 3. ja 4. km vahel olevast teelõigust põhja pool avatud maastikul, vesise nõo ja kivikalme reg nr 9211 vahelisel nõlval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoht pärineb tõenäoliselt II aastatuhandest. Asulakoht on avastatud arheoloog V. Lõugase poolt 1970. aasta juulis. Mälestisele on koostanud passi 1978. a märtsis arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9209
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 93-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Vaimastvere-Laiuse tee  (nr 14145) ja Paduvere-Kõola tee (nr 14157) ristumiskohast ida ja lääne pool.</span>


source: A
code: 6956
name: Elamu välisuks Tartus Kroonuaia 62, 19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kahepoolse puidust tahveluksega, mille ülaosas asub valgmikuosa. Välisuks on kujundatud erineva suurusega tahvlitega, ukse alaosa on kujundatud puitliistudega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kroonuaia 62 krundile anti 1862 aastal õigust kivist elamu ehituseks ning umbes 1880ndatel kerkis sinna kahekorruseline keldrikorrusega kivielamu, mis kuulus Saduküla mõisavalitsejale Daniel Palingule. Säilinud on Palingu maja originaaluks, mis on 2011. aastal restaureeritud.</span>


source: A
code: 6957
name: Puitelamu Tartus K.E.v.Baeri 3, 19-20.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ebakorrapärase ristkülikulise põhiplaaniga kahekorruseline puitelamu, mille hooviküljel on väljaehitises trepikoda ja kahekorruseline veranda. Trepikoja kohal on kolmnurkviiluga ärklifrontoon, nurkadel pilastrid. Hoonet ilmestavad keldri lamekaaraknad, elukorruste akende karniisid ja frontooni akna all olev kassett. Kassetid on ka elukorruste akende all. Verandal on klaasruudud, korruste vahel on kassetid. Hoone hooviküljel on puutrepikoda, majas on puutrepp.  Hoonel on tänavaküljel klombitud maakividest vundament, palkidest sein on kaetud laudvoodriga. I korrusel on säilinud sambakujulise impostiga aknaraamid. Esifassaadil on kahetiivaline valgmikuga tahveluks, mida kaunistavad karniis ning tahveldisel paiknevad rosetid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 19. sajandi II pooles.</span>


source: A
code: 6958
name: Puitelamu Tartus K.E.v.Baeri 5, 19-20.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on ristkülikulise põhiplaaniga kahekorruseline puitelamu, millel on hoovipoolne trepikoda väljaehitisena. Tänavaküljel on klombitud maakividest vundament. Palkidest seinad on kaetud horisontaalse laudvoodriga. Hoonet ilmestavad nurgapilastrid, üks pilaster fassaadi keskel ning keldri kaarsillusega aknad. I korruse akendel on säilinud ka sambakujulise impostiga aknaid. Mõlema korruse akendel on karniisid ning akende all on konsoolikestega karniisid. Peauks on kahetiivaline valgmikuga kõrge tahveluks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 19. sajandi II poolel.</span>


source: A
code: 6959
name: Puitelamu Tartus Jakobi 52, 19-20.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone esifassaadil paikneb 2 külgrisaliiti, millest S-poolse lõpetab neorenessansskiivriga torn. Hoone keskosal asub profileeritud sammastega avar etik, mille kohal teisel korrusel on rõdu. Rõdu, räästakarniis, akna ümbrised on rikkalikult saelõikeornamendiga kaunistatud. Akendel on erineva kujundusega saelõikeornamendiga karniisid ja piirded. Maja N-küljel on saelõikeornamendiga ilustatud veranda. Hoone aknad on taastatud algupärase kujundusega, sissepääsu ees on kahetiivaline paraaduks. Hoone viilkatus on kaetud valtsplekiga, tornikatusel on kasutaud klaasi. Kõrged telliskorstnad on profileeritud pitsiga.
Krunt on piiratud Jakobi tänava poolt nõlva kindlustamiseks ehitatud maakivimüüriga, millel asub ažuurne tellisaed. Profileeritud karniisiga sõiduväravaehitisel on kaarsillus, avas asub kahetiivaline sepisvärav. Tellispostidega jalgvärava ava ees on ühetiivaline figuraalse ornamentikaga kaunistatud sepisvärav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1863. koostab maamõõtja Robert Rech ülikoolimaal asuva ja dr. Leo Meyerile kuuluvale krundile nr 22 suurusega 1002 ruutsülda krundiplaani. Krundi järgmine omanik Vilhelm von Bock müüb krundi koos hoonetega Gustav Georgensonile, kes laseb kinnistule ehitada elumaja, projekti koostas ehitusmeister Jaan Lock 1902. aastal. 1917. aastast saab krundiomanikuks Elisabeth Krause (sünd Kügelgen). 1928 müüb pr Krause ülikooli krundist nr 22 kinnistu 167b põhjapoolse osa maast (465,5 ruutsülda) Ants (Antonius) Piibule. 1928. a. koostas maamõõtja A.Martin selle kohase krundiplaani. Nõukogudeajal on hoone kasutusel olnud kooli ühiselamuna, hiljem on siin tegutsenud laste kunstikool.</span>


source: A
code: 6960
name: Puitelamu Tartus Jakobi 54, 18.-19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekordne ristkülikukujuline puust elamu, mille esifassaadi ja hoovikülje keskosal paikneb kolmnurkfrontooniga risaliit. Hoonele on tehtud mitmeid väikesi juurdeehitisi. Esifassaadi frontoonile on tehtud mõlemale küljele juurdeehitus. Juurdeehitused on kaetud püstlaudisega. Hoonet ilmestavad laiad nurgaliseenid ja katusekarniis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ülikooli maadest eraldati krunt doktor Lehmannile. Krundiplaani nr 21-25 valmistas 1823.aastal C.Sengenbusch. Plaanile on märgitud Jakobi 58 hoone. 1878.aastal valmistatud krundiplaanil on elamuhooned Jakobi 54 ja 58 koos krundil olevate kõrvalhoonetega. 1922.aastal ostis Tartu Ülikool G.Georgensonilt kinnistu 167f. 18.aprill 1932 sai hoone keskosa põlengus kannatada.</span>


source: A
code: 6961
name: Puitelamu Tartus Jakobi 58, 18-19.saj.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekordne, hooviküljel osaliselt kahekordne elamu on ristkülikukujulise põhiplaaniga, hooviküljel eenduvate trepikodadega ja verandaga. Viilkatusega hoone hoovikülje kagupoolses küljes on kolmnurkfrontoon, mille viilul on kaaraken. Esifassaadi ja idakülje akende kohal on karniisid ning akende all kassetid, hoone tänavapoolsed nurgad on raamistatud rustikaga. Hoonel on säilinud algupärane vertikaalne voodrilaudis kolmnurkfrontoonil. Hoone interjööris on säilinud algupärased klaasidega siseuksed, valgetest kahlitest ahi, profileeritud laekarniis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ülikooli maadest eraldati krunt doktor Lehmannile. Krundiplaani nr 21-25 valmistas 1823.aastal C. Sengenbusch. Plaanile on märgitud hoone asukoht Jakobi tänava poolses küljes. 1878.aastal valmistatud krundiplaanil on elamuhooned Jakobi 58 ja 54 koos krundil olevate kõrvalhoonetega. 1922.aastal ostis Tartu Ülikool G. Georgensonilt kinnistu 167f. Ajalooarhiivis on säilinud hoone põhikorruse plaan, koostajaks arhitekt P. Miller.</span>


