# places

source: A
code: 7285
name: Saadjärve mõisa park, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suure 11,86 ha maastikupargi reljeef on suure langusega Saadjärve suunas, sest park asub Saadjärve voore nõlval. Park on olnud kujundatud suurejoonelise maastikupargina, mille lahutamatuteks elementideks on looklev teedevõrk ja ümbritsevale alale avanevad vaated. Kasutatud ka üksikuid regulaarseid istutusi. Tagaväljak on olnud kitsas avar ala, millelt on avanenud kaunid vaated ümbritsevale maastikule. Terrassidel on asunud iluaed, pargi kõrval on asunud ehiselementidega õunapuuaed. Peahoone esisele alale on hiljem rajatud tiik.
Mõisale kuulus ka järve ja maantee vahele jääv parkmets, kus kulgesid looklevad jalutusteed ning avanesid vaated Saadjärvele. Parkmetsas Saadjärve kaldal asub üks Kalevipoja lingukividest.
Hoonest ja hoone esiselt alalt on avanenud suurepärased vaated Saadjärvele, Äksi kirikule ja Kukulinna mõisale. 
Peahoone ees on säilinud vanu graniidist aiaposte. Peahoone ümbritsev pargiosa on piiratud uue metallaia ja väravatega. 
Kukulinna mõisani viivat teed ääristasid hõberemmelgad, mis on enamuses kahjuks hävinud.
Domineerivateks liikideks on harilik pärn, harilik tamm, harilik vaher, harilik saar. Leidub ka harilikku tamme ja sangleppa. 
(pargiankeet, 2002)

Pargis on nahkhiirte elupaigad. Aastatel 1999-2008 leiti pargis  4 liiki nahkhiiri. Leitud liigid Saadjärve pargis on põhja-nahkhiir,  veelendlane, pargi-nahkhiir, suurvidevlane. 
(allikas: Matti Masing „Eesti parkide nahkhiireline väärtus detektor-uuringute põhjal”,2009)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algne regulaarne park rajati 18. – 19. sajandi vahetusel, kui valmis peahoone.
19. sajandi II pool rajati pargi vabakujuline põhiosa.
19. sajandi lõpus on hulgaliselt sisse toodud eksoote</span>


source: A
code: 7286
name: Saadjärve mõisa ait-kuivati, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ait on massiivne krohvimata maakiviehitus. Valitud maakivide vahesid on dekoreeritud kivikildudega. Hoonet katab seintest kõrgem kelpkatus, millel lai profileeritud räästakarniis külgfassaadis ja poolviilu kelbakolmnurga all. Hoone nurgad on kujundatud krohvitud jõuliste rustikkvaadritega. Avad ääristatud laiade krohviraamistustega.
Aidast tulemüüriga eraldatud kuivati on samuti laotud lõhutud maakividest. Üldilmelt historitsistlik, avad ja nurgad markeeritud punaste tellistega, mis hambuvad plokkidena.  Hoonet katab viilkatus, räästa all profileeritud karniis, mis viilude all krepitud. Viilude tippudes kitsad kõrged astmikviilud. </span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Klassitsistliku laadiga ait on ehitatud ilmselt 19. sajandi algul, historitsistlik kuivati sellele juurde   19. sajandi lõpul.
(V. Ranniku. Mõisate esialgne ülevaade. Tartu rajoon. 1978)</span>


source: A
code: 7287
name: Saadjärve mõisa kärnerimaja, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väike krohvimata lõhutud maakividest ehitis, millel on täies ulatuses välja ehitatud ka mansardkorrus. Hoone tagaküljel on eenduv keskrisaliit.  Kaetud murdkelpkatusega, millel kasutatud murdsarikat. Katuseräästad kitsad ja profileeritud. Alumise korruse aknaavad raamitud punaste tellistega. 
(V. Ranniku. Mõisate esialgne ülevaade. Tartu rajoon. 1978.)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19. sajandi lõpul või 20. sajandi algul.</span>


source: A
code: 7288
name: Saadjärve mõisa laut, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlik maakividest majandushoone. Seinad krohvimata, kuid suurte kivide vahel tagasihoidlikult dekoreeritud kivikildudega. Hoonet on katnud kõrge kelpkatus. Aknad ning suured kahe poolega pealt ümarkaarsed väravad markeeritud punaste telliskividega. Uksed on algsed, ilusa rombse laudisega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 7289
name: Saadjärve mõisa viinaköök, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline krohvitud kivihoone, mis kaetud murdkelpkatusega. Ka katusekorrus on väljaehitatud. Ruudukujulised aknad on ümberehitatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 7290
name: Saadjärve mõisa härjatall, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suurem, arvatavasti 19. sajandi esimesest poolest pärinev krohvitud kiviseintega mõisa majandushoone, millel kõrge poolkelpkatus, idapoolsel hooneküljel ja lõunapoolsel otsaküljel on kaaravad, millel kahe poolega diagonaallaudisega kaetud massiivsed uksed sepishingedel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Saadjärve mõisa härjatall on ehitatud 19. sajandi I poolel.</span>


source: A
code: 7291
name: Somma kõrtsihoone, 18-19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 302
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Arhailine kõrge poolkelpkatusega kõrtsihoone, esiküljel massiivsetele ümarsammastele toetuv ulualune. Hoonel on osalt maakivi- ja osalt tellisseinad, mis krohvitud. Krohv on koreda töötlusega, vaid avade ümbruses on krohv siledam ja moodustab dekoratiivseid elemente. Lõunapoolsel otsaküljel on võlvitud kahe poolega väravaava millel pilastritega krohvraamistus. Esiküljel on kaks madalat segmentkaarava, millel lukukiviga krohvraamistus. Hooviküljel on krohvimata tellisseinad ja põhjapoolsel otsaküljel maakivist tugipiit. Põhjapoolsel otsaküljel on kelp asendatud katuseviiluga, mis kaetud ookritooni rõhtlaudisega. Kõrtsitoa sissepääsu ees kahe samba vahel on puitsammastega eeskoda pööningule viiva puittrepiga. Sein ookrivärvi laudisega, vanad aknad alaosas 4 ruuduga, ülaosas kolmeks jaotatud. Hoone ruumistruktuur on valdavalt säilinud algupärasel kujul, siseseinad on krohvitud. Hoone võib pärineda 18. sajandi lõpust või 19. sajandi algusest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõrtsihoone on rajatud 19. sajandi I poolel.</span>


source: A
code: 7292
name: Somma kõrtsi kelder, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väike maakivist ja tellistest viilkatusega abihoone. Katusekatteks laast, viiluosal püstlaudis. Hoonekehand on ehitatud nõlva sisse. Viil avaneb üle tee asuva kõrtsihoone poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõrtsi kelder on rajatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 7293
name: Tammistu mõisa peahoone, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 266K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline katusekorrusega krohvitud kivihoone, millel kõrge katuseplekiga kaetud viilkatus, sissepääsu esisele ringväljakule avaneb peafassaad on kolmnurkfrontooni ja nelja joonia pilastriga kahekorriselisel keskrisaliidil mis katusest kõrgem kuid hoone mahust ei eendu, selle ees kivitrepp, katuses poolümarad uukaknad, hooviküljel peafassaadiga sümmetriliselt paiknev väljaehitus, mis algselt oli põhikorrusega ühekõrgune lahtise balkoniga, hiljem kahekorruseliseks ehitatud. Soklil tugevalt profileeritud horisontaalne krohvliigendus.
Hoone põhikorrusel on osaliselt säilinud 1860. a. pärinevad profileeritud vertikaalimposti ja raamistuse ning sepissuluatega originaalaknad, ühe ja kahe poolega siseuksed,  korruseid ühendav klassitsistliku piirdega puittrepp. Osaliselt säilinud lagede krohvitud puidust peegelvõlvid, laudpõrandad, avade piirdeid jm detaile. Keldritel tellisvõlvlaed ja sillused, algupärased tahutud palkidest vahelae- ja katuse puitkonstruktsioonid. Sihvaka pitsiga punasest keraamilisest tellisest korstnad on krohvitud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tammistu mõis loodi 18. sajandi algul, mil ta eraldati Kavastu mõisast. Mõis on läbi aegade kuulunud paljudele omanikele. Enne 1919. aasta võõrandamist oli ta Gustav von Rathlefi valduses. Vabadussõjajärgsel perioodil kuulus mõis ühiskonnategelasele Alice Kuperjanovile. Mõisa peahoone on hilisklassitsistlik kiviehitis tõenäoliselt 19. sajandi keskpaigast. Aastatel 2006-2015 kestsid restaureerimis- ja rekonstrueerimistööd ning 2015. aasta augustis avati mõisas Tammistu perekeskus erivajadustega noortele ja nende peredele.</span>


source: A
code: 7294
name: Tammistu mõisa park, 19. saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keskmise suurusega segastiilis park. Peahoone ees on regulaarne eesväljak ringteega, kuhu küljelt suubub pikk sissesõidutee. Väljaku äärel korrapäraseid puuderidu, väljaku keskel vabakujuliselt üksikpuid, heas paigutuses, grupiti: tamm-nulg. Väike poolkaarekujuline, külgedel kahe tammega rõhutatud väljak on ka peahoone taga. Siin säilinud ka mõned puuderidade fragmendid. Pargi põhiosa on peahoonest sõltumata, asub küljel, on heatasemeline vabakujuline park, mille tsentris suur ebakorrapärase kujuga tiik saarega keskel. Saare ühel otsal kõrgendik, kus võis asuda paviljon. Teine paviljonikoht on arvatavasti sirelitega piiratud ringis pargi äärel. Tiigiga külgneb kolmeosaline keskväljak, mis ääristatud kontrastselt suurte kuuserühmadega kõrvuti lehtpuudega (kuusk-vaher-saar-pärn). On ka rühmiti nulgi. Esiväljakul esines siberi nulgude kõrval palsamnulg, pargis seedermänd (1969). Teiselpool sissesõiduteed viljapuuaed.
Üksikuid pargipuid (tamm, pärn) jääb ka sissesõiduteest paremale edelasse suunduva tee äärde. Viimase ja mõisa vahele jääb pargiga maastikuliselt liituv haljastamata parginiit (heinamaa). Pargist loodesse suundub ca 150 m pikkune allee.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mõisapark on rajatud 19. sajandil, samaaegselt mõisa peahoone ehitusega.</span>


source: A
code: 7295
name: Tammistu mõisa piimakoda, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 266K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühe- ja osalt kahekorruseline kellerdatud maakivist ja tellistest seintega mõisa abihoone. Hoonel on hästi säilinud tellissillustega aknaavad, akendel 6 ruuduks jaotatud originaalavatäited. Tahutud palkidest katusekonstruktsioonid, vahelaed puittaladel, pööningu seinakonstruktsioonid on vahvärkkonstruktsioonis, tellistäitega. Hoone on keeruka, sopilise ruumilahendusega, kombineeritud on meierei, aida, keldri ja elufunktsioon. Sisetuumides algupärased lihtsad põõnadega lauduksed, tahveluksed, laudpõrandad, puittrepid. Osa meierei vahelaekonstruktsioone ja keldrilagesid on hiljem tugevdatud metalltaladel, hooviküljel osalt hilisem juurdeehitus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tammistu mõisa piimakoda on ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 7296
name: Tammistu mõisa laut 1, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 266K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>19.sajandi teisest poolest pärinev suurem krohvimata maakivihoone, millel suhteliselt kõrge viilkatus puitkandjatel. Katteks varem olnud tõenäoliselt laast või sindel, praegu eterniit. Hoone nurgakvaaderdus ja avade raamistus on tellistest, avad on tumepunastest tellistest laotud ümarsillusega, mis ülaservas profileeritud. Mõlemal otsaküljel on kahe poolega värav, mille sillus ei ole säilinud, selle kohal viilul lakaluugiava ja ümaraken. Idaküljel liitub hoonega põhihoonega kujunduselt sarnane väiksem hoonemaht, millel jõuline tellistest nurgakvaaderdus on lõunaküljel kaarsillusega väravaava.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tammistu mõisa laut on ehitatud 19. sajandi II pooles.</span>


source: A
code: 27056
name: Maja, kus aastatel 1886-1914 asus pimedate kool-varjupaik, fassaadid ja ehitusmaht
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline paekivist kandekonstruktsioonidega ja puidust vahelagedega kellerdatud ehitis. Hoone fassaadid on krohvitud. Hoonel on üks trepikoda sissepääsuga tänava poolt. Originaalseid aknaraame on säilinud trepikoja koridori esimesel korrusel, nimetatud aknaraamid on restaureeritud, ülejäänud aknad on kogu hoonel asendatud originaali koopiatega (puidust).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone pärineb 19. sajandi algusest ning on ajalooliselt ehitatud asutusehooneks. 1977. aastal on K. Akseli poolt koostatud Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingule kuulunud hoone rekostrueerimise eskiisprojekt. Juistiitsministeeriumile kuuluv hoone on rekonstrueeritud 2013. aastal, selle käigus ehitati välja ka pööningukorrus.</span>


source: A
code: 27072
name: Keila-Joa mõisa vaatlustorn - Keila-Joa puhkeküla hoone nr. 53
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlik tornehitus on kolmekorruseline, madala telkkatusega paekivihoone.  Ümberehitusel saunaks murti sisse täiendavad aknaavad, põrandad valati betoonst ja hoone kaeti tsementkiviga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keila-joa mõis tekkis 17.s., kuid ehitati suurejoonelislt välja 1830 aastatel. Käsitletava hoone vanem - alumine osa on lahendatud historitsistlikult, ent. mõnevõrra hilisemana, 19.s. IIp. Suuliste teadete põhjal on arvatud, et seal asus linnuvaatlustorn, mis 1935 saunaks ümber ehitati.</span>


source: A
code: 27088
name: Vabadussõja Ardu lahingu mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas asub Tallinnast 57 km kaugusel, Ardu lähedal, Treieli mäel, maantee parempoolsel nõlvakul. Vana samba koht on maantee õgvenduse all. Taastatud sammas on betoonist ja proportsioonidelt kogukam. Obeliskil on ainult Vabadusristi kontuur ja tahvel muudetud tekstiga : "EESTI OLE JULGE, SEST SINU EEST,/ SINU VABADUST KAITSEB EESTI MEES!/ SIIT LÖÖDI VAENLANE TAGASI/ 6.I 1919.A." asub ülemisel soklil. /M. Strauss. Vabadussõja mälestusmärgid. 2002/. /M. Strauss. Vabadussõja mälestusmärgid. 2002/.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ardu lahing Harjumaa piiril peatas 1919 algul punaste edasitungi ja sundis nad taganema Balti pataljon. 4. sept. toimus mälestussamba pidulik avamine. Sammas oli 2 m kõrge, mitmejärgulise sokliga graniitobelisk, millel Vabadusristi kujutis ja tahvel tekstiga. Obeliski ümbritsesid raudkettidega ühendatud kivisambad. Samba ennesõjaaegne lõhkumine ei ole teada. See taastati 16. augustil 1942. Pärast sõda hävitati monument taas. 23. juunil 1990 toimus mälestussamba II taasavamine.</span>


source: A
code: 27103
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaheastmelisele alusele on paigaldatud 3,35 m kõrgune astmeline betoontahukas. Selle otsas on pronksist valatud üle 2 meetri kõrgune skulptuur: mõõgale ja kilbile toetuv seisev sõdur. Kilbil on kujutatud kolme leopardi. Samba esiküljel on betooni valatud tekst: „TUDULINNA / LANGENUD KANGELAS- / TEILE EESTI / VABADUS- / SÕJAS / 1918 – 1920”. Soklil oleval tahvlil on tekst: „…VÕITLUSES ÄGEDAS TULI / EESTILE LUNASTUSTUND… / HAUDADE PÕHJA TEIL TÄNU, / KANGELASVENNAD! HÄÄD UND! / K. E. SÖÖT”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavandi valmistas ja ehitustööde juhatajaks oli kujur Voldemar Melnik (Mellik). Samba avamine toimus 16.septembril 1923.
Sammas lõhuti 14. oktoobril 1940 ja tükid maeti samasse.
Mälestussammas taasavati 6. oktoobril 1990. Suvel 2000.a. asetati samba soklile marmortahvel.</span>


source: A
code: 7297
name: Tammistu mõisa laut 2, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 266K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suhteliselt kõrge viilkatusega krohvimata maakivihoone, millel nurkadel telliskvaaderdus, avade raamistus tellistest profileeritud ümarkaarsillusega. Hoone edelaküljel on telliskorsten, hoonega liitub edelaküljel põhihoonega risti varasem maakivist hoonetiib, mis on varemetes. Säilinud on maakiviseinad ja tellissillused.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tammistu mõisa laut on ehitatud 19. sajandi II pooles.</span>


source: A
code: 7298
name: Tammistu mõisa tall, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viilkatusega krohvimata maakivihoone, millel nurkadel telliskvaaderdus ja avadel profileeritud ümarad tellissillused. Hoonet on kolhoosiajal rekonstrueeritud, räästast tõstetud, paigaldatud uued katuse- ja vahelaekonstruktsioonid ning puidust katuseväljaehitused. Hoone mahuline üldilme ning välisseinte kujundus ja arhitektuurnsed detailid on siiski säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tammistu mõisa tall on ehitatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 7299
name: Vedu mõisa park, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keskmise suurusega park, millel nii regulaar- kui ka vabakujunduslike jooni. Paikneb sissesõidutee äärel tiheda vabakujulise puistuna. Peahoone(hävinud) ees oli  ovaalne esiväljak, mille  ümber vabakujulised puuderühmad. Pargis pärnaalleede  fragmendid vanast regulaarplaneeringust.  Teisele poole jääb maakivimüüriga piiratud viljapuuaed.  Sissesõidutee allee  lehtpuudest. 
Pargipuudest domineerivad pärn, vaher, saar, nulg, kuusk. 
(Eesti NSV mõisate esialgne ülevaade. Tartu rajoon )</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 19.s. algul ja ümberplaneeritud 19.s. lõpul.</span>


source: A
code: 7300
name: Vedu mõisa tall, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlik, pikk, kõrge krohvimata maakivihoone. Kaetud tsement-vormikivist (katend säilinud osaliselt)  kelpkatusega, millel lihtne eenduv laudkarniis. Katuses väiksed lakaaknad.  Väga dekoratiivne esi ja külgfassaadi kujundus - teostatud laiade krohviääristega neogooti teravkaareliste petikute süsteemis. Petikutes väiksed aknad või lameda kaarega uks. Petikute ja liseenidega on saavutatud ilmekas seinte liigendatus kontrasti printsiibil – hele krohv ja krohvimata maakivi. 
(Eesti NSV mõisate esialgne ülevaade. Tartu rajoon.)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19. sajandi lõpul või 20. sajandi algul.</span>


source: A
code: 7301
name: Vedu mõisa ait-kuivati, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suur massiivne madalate seinte, kuid väga kõrge viilkatusega hoone. Katendiks oli algselt laast.
Müürid krohvimata maakivist, otsad kujundatud dekoratiivsete kaarpetikutega. Alumine vöö on laotud kolmest kõrge kaarega petikust, kus tellised eenduvad ja toetuvad lihtsatele pilastritele. Teine petikute vöö toetub kandadega alumiste silluskaartele. Aknad omavad eenduvaid tellisraamistusi. Ühel küljel on hoonel kõrge muldpandus, mis tõuseb räästani, kus katusel väike väljaehitus lakauksele. Kuivati poolel väike simssidega telliskorsten. 
(Eesti NSV mõisate esialgne ülevaade. Tartu rajoon.)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19. sajandi teisel poolel.</span>


source: A
code: 7303
name: Vara mõisa park, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suhteliselt suur 7,8 ha park asub tasase reljeefiga põllumaade keskel. Stiilse kujundusega vabakujulise pargi territoorium on samuti tasane. Esiväljak on piiratud ringteega, millele on suunatud Kaarli kõrvalmõisa suunalt sirge sissesõidutee. Pargist väljub küljele teine kilomeetri pikkune sirge tee, mis läheb läbi Hundimetsa Alajõe kõrvalmõisani ja mis on ääristatud lehise-pärnaalleega. Peahoone tagune ala on samuti vabakujunduslik, millest pool on tiheda istutusega, pool avaram, pargiaasade ja puudegruppidega kujundatud osa. 
Lehtpuudele on kontrastiks istutatud lehiseid, nii üksikult kui ka gruppidena.
Domineerivateks liikideks on  harilikud pärnad ja lehised. Rohkelt esineb ka harilikku vahtrat, harilikku tamme, mõned seedermännid, harilikku kuuske. Tähelepanuväärseteks puudeks võib pidada suuri vanu lehiseid ja tammesid.
(Pargiankeet. 2002)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Park on rajatud 19. sajandil.</span>


source: A
code: 7304
name: Vara mõisa kellatorn, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väike neljatahuline kolmekordne krohvimata maakiviehitis. Nurgad ja avad markeeritud punaste tellistega, nurgad hambuvate plokkidena. Väikesed aknad on kaetud lameda kaarega. Torn aheneb ülal. Torni katuse all oli telliskarniis. Telkkatus hävinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Historitsistliku üldilmega ehitis pärineb 19. sajandi II poolest. 
(V. Ranniku. Mõisate esialgne ülevaade, Tartu rajoon. 1978)</span>


source: A
code: 7305
name: Vara kirik, 1855.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kavatiselt lihtsale ristkülikulisele pikihoonele liitub idaosas käärkamber (ehitatud 1865). Lääneküljel on puust nelinurkne haritorn, tuulelipul aastaarv 1854, kirikukell aastast 1736. Pikihoonel on mõlemal küljel viis paari kergelt teravkaarseid aknaid. Interjööris lame krohvlagi, idaosas neogooti stiilis kolmeosaline altarikapp. Altarimaal "Kristus ristil" (originaal 1848, F. Moritz, varastatud 1990; selle asemel H.Tuksami 1990.a. maalitud samasüžeeline maal) 
(Eesti Arhitektuur, K. Kodres)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Brigittale pühendatud kabel rajati orduajal, esmamainimine 1669. 19. sajandiks oli vana puukirik hävinud ning 1854-1855 valmis krahv Sieversi eestvõttel praegune kivikirik.</span>


source: A
code: 7306
name: Vara kirikuaed
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kirikuaed ümbritseb Vara kirikut. Kirikuaias kasvavad mitmed puud, teiste hulgas Vara tamm, mida peetakse muistseks ohvripuuks.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu maakonnas, Kuusiku külas ning on Kaarli-Ätte teelt kergesti vaadeldav ja ligipääsetav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Birgitale pühendatud katoliiklik kabelihoone oli puidust ning hävis 19. sajandiks. Aastatel 1854-55 valmis vana kiriku asemele uus kivist kirik.</span>


source: A
code: 7307
name: Vara kirikuaia piirdemüür, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vara kirikuaia piirdemüür, mis ümbritseb Vara kiriku aeda, on maakividest kuivlaoga. Väravapostid on tellistest ning väravad puidust.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tartu maakonnas, Kuusiku külas ning on Kaarli-Ätte teelt kergesti vaadeldav ja ligipääsetav.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Birgitale pühendatud orduaegne katoliiklik kabelihoone oli puidust ning hävis 19. sajandiks. Aastatel 1854-55 valmis hävinud kiriku asemele uus, kivist kirik. Tõenäoliselt pärineb sellest ajast ka kirikuaia piirdemüür.</span>


source: A
code: 7308
name: Välgi õigeusu kirik, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kõrgel künkal asuv Välgi Püha Aleksander Nevski kirik on neohistoritsistlik hoone. Lihtne eeskoja ja altariruumiga ning sadultorniga väike kirik. Tegemist on kellerdamata, maakivist vundamendi ja kõrge sokliga, laudisega kaetud rõhtpalkehitisega, millel viilkatus ja kaks torni. Algupäraseks katusekatteks oli sindel, mis hetkel kaetud eterniitplaatidega.
Fassaad on liigendamata, lihtne tiibuks. Ikonostaas on lihtne.
(Apostliku õigeusu kirikute arhitektuuri-ajalooline inventariseerimine. Tartu rajoon. 1987;
Mari Nõmmemaa. Muinsuskaitse eritingimused Välgi kiriku remont-restaureerimistöödeks. 2007)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirik on ehitatud tõenäoliselt 19. sajandi kolmandal veerandil.</span>


source: A
code: 7309
name: Rootsi abimõisa peahoone, 17.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 263K
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ruudukujulise põhiplaaniga kahekorruseline tellishoone, millel kõrge kelpkatus. Mõlemad korrused analoogiliselt vaheseintega jaotatud viieks ruumiks, mis paiknevad ümber keskse korstnajala. Välisseinad kohati 75 cm paksused. Korruste vahel kulgeb välisseintel lai ja lame vööditaoline karniis. Teisele korrusele pääseb puidust välistreppi mööda. Mõlema korruse ruumidel on talalaed nn "poola laudisega". Tegemist on väga omapärase hoonega, mida rahvatraditsioonis kutsutakse "rootsi kasarmuks". Hoone 17. sajandi päritolule viitavad ka ehituslikud tunnused (O. Suuder).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Võnnu vallas, Rookse külas, katastritunnus 91501:001:0086, katastriüksuse nimi Vastse A-49. Kurista külast ca 4 kilomeetrit Räpina suunas (26 kilomeetriposti järel peale silda) läheb tee paremale, ca 300 meetrit edasi tee üles mäkke hoone suunas.

Mälestis on ainus säilinud hoone mõisakompleksist. Savist laut on varemeis, ülejäänud abihooned on hävinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoonet kutsutakse "rootsi kasarmuks" mis viitab põhjasõja eelsele päritolule. Ajaloost andmeid vähe teada. Kuulus karjamõisana Ahja, hiljem Kurista mõisa juurde. Enne 1944 oli omanikuks Eduard Märs, hiljem tema tütar Emilie Märs, alates 2004.a. Ilme Märs, hoone oli kasutusel elamuna.</span>


source: A
code: 7310
name: Võnnu kirik,14-19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1361 aastal oli kirik arvatavasti 3-löövilise kolme traveega pikihoone (selle pikiseinad on umbes 7 meetri ulatuses säilinud) ja kvadraatse kooriruumiga. Ümarkaarne lõunaportaal viitab võimalikule pärinemisele 13. sajandist. 1783-1787 pikendati hoonet umbes 20 meetri jagu lääne suunas ning lisati torn. Uusehituse dekoor (rustikaliseenid, akende nurgalaienditega krohviraamistused) tähistab üleminekut hilisbarokilt varaklassitsismile. 1853 ehitati rõhtsillustega aknad ümarkaarseiks.  1870-1871 lammutati idaosa ja püstitati avar põikhoone. Samast ajast pärineb osa neogooti stiilis sisustusest (sealhulgas kantsel), lõpliku kuju sai sisekujundus 1881. 
Kiriku altarimaali (1874) autor on O. von Moller. Altar on aastast 1884, orel aastast 1895 ja kell aastast 1766. Tähelepanu väärib Peterburi kunstniku Tresconi 1813. aastal loodud monument, mille laskis üles seada parun Nolcken Borodino lahingus langenud poja Reinhold von Nolckeni mälestuseks. See on üks kümnest Eesti territooriumil leiduvast 1812. aasta sõjasündmusi meenutavast kunstimälestisest.
(Eesti Arhitektuur IV. 1999)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Võnnu Jakobi kirik on ehitatud 1232 -1236. 17. sajandil sai kirik sõdades korduvalt kannatada. Taastati Rootsi ajal krahv Oxenstierna eestvõttel. Remondi käigus laiendati ruume, ehitati torn (1787) ning rajati külgehitised (1871).</span>


source: A
code: 7311
name: Võnnu kirikumõisa peahoone, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekordne keskmise suurusega krohvitud kivihoone. 20. sajandi  II pooll on lisatud katusekorrus. Hoonet katab poolkelpkatus, millel lai astmelise profiiliga räästakarniis. Hoone esikülje paremal tiival kitsas juurdeehitus. Hoone taga väike, ühepoolse kaldega katusega kaetud väljaehitus, mis tõenäoliselt hilisem.  Aknad on suured ja kõrged.  Sissepääs hoonesse paremalt tiivalt. Ruumid paiknevad põhiosas anfilaadsüsteemis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 19. sajandi I poolel. 
(V. Ranniku. ENSV mõisate esialgne ülevaade. Tartu rajoon. 1978)</span>


source: A
code: 7312
name: Võnnu kirikumõisa abihoone 1, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kõrgel maakivisoklil  ümarpalkidest ristnurkadega rõhtpalkhoone. Kaetud poolkelpkatusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud  19.s. Kasutusel olnud laudana?</span>


source: A
code: 7313
name: Võnnu kirikumõisa abihoone 2, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kõrgel masakivisoklil ümarpalkidest ristnurkadega rõhtpalkhoone. Kaetud viilkatusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 19.s. Kasutusel olnud saunana?</span>


source: A
code: 27121
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestussammas on eelmise täpne koopia, sokli kiviosa pärineb originaalilt. Kolme astmelisele alusele on paigaldatud sokliga obelisk, mille esikülje ülaosas on reljeefne ladina rist. Sokli esiküljel on tekst „1918 – 1920 / Eesti Vabadussõjas / langenud poegadele / tänulik Türi / kihelkond”. Teksti all on tammeoks, obeliski tagakülje ülaosas on reljeefne Vabadusristi kujutis. All soklil on kujur A. Starkopfi kavandi järgi valmistatud pronkstahvel, millel on kujutatud kahte võitlusvalmis sõdalast ja ühte langenud kaaslast. Sokli parempoolsel küljel on tekst: „Seisa vaikides / rändaja / Selle samba ees / palvega!” ja „Au langenuile!”, vasakpoolsel küljel „Nende piina / pigistused, / Nende mure / muljutused / Kostku meile / kustumata!”.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavandi valmistas kujur A. Starkopf. Kivitöö tegi kiviraidur A. Pärn. Mälestussammas avati 20.juulil 1924.
Pärast 1949.aasta märtsiküüditamist sammas lammutati ja osad veeti laiali.
Sokkel leiti üles ja teised osad tehti uued, kuid originaalilähedased. Mälestussamba taasavamine oli 11.augustil 1990.</span>


source: A
code: 27138
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmeastmelisele alusele paigaldatud kombineeritud sokliga obelisk, mille ülemine ots kujutab risti. Samba ülaosas reljeefne vabadusristi kujutis ja selle all tekst: LANGENUILE/ VÕITLUSES/ VABADUSE/ EEST/ 1918-1920, külgedel: NENDE/ PIINA/ PIGISTUSED..., ISAMAA/ ILU/ HOIELDES ja taga: EESTIMAA, JÄÄ VABAKS SA... Samba jalamile on paigaldatud 7 pruunist graniidist tahvlit tekstidega: VABADUSSÕJAS LANGESID ja 26 nime, II MAAILMASÕJA OHVRID LIHULA VALLAST ja 71 nime, kaks tahvlit TERRORI OHVRID LIHULA VALLAST 1941-1951 67 ja 66 nimega, TERRORI OHVRID KIRBLA VALLAST 1945-1951 ja 83 nime, TEISE MAAILMASÕJA OHVRID KARUSE VALLAST ja 69 nime ja TERRORI OHVRID KARUSE VALLAST 1941-1953 ja 70 nime.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kavandi looja Richard Hammer-Vasard. Valmistati punasest graniidist, hallist graniidist ristiga keskel. Nurgakivi paigaldati 19.05.1935, sammas avati 04.08.1935. Mälestussammas õhati septembris 1947. Uus sammas (endise koopia, lisatud kivitahvlid samba jalamile) avati 23, juunil 1993.</span>


source: A
code: 27158
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Võrreldes esialgse sambaga on tehtud mõningad muutused. Dolomiidist valmistatud sammas kujutab endast mitmeastmelisele soklile asetatud baasiga obeliski, mille tipus on simsiga „mütsike”. Selle peale on asetatud dolomiidist valmistatud Vabadusristi kujutis. Obeliski ülaosa esiküljel on kiri „Magajate mälestuseks”, selle all reljeefne pealuu ristatud luudega ning ristatud püss ja mõõk ristatud okste taustal. Veidi allpool järgnes tekst: „Uinuge, langenud kotkad / Viimast ja õndsamat und / Puhake väsinud tiivad / Sihile jõudnud on lend. / Uinuge, langenud kotkad / Hingake palmide sees / Kodumaa tänude pärjad / Katvad teid kevade väest”. Samba sokli esiküljele on raiutud lisatekst „Samba püstitas Eesti Vabadussõjas lange- / nud kaasvõitlejaile E.D.S.-v Liidu Kogula / osakond 1923.a. Hävitati nõukogude okupanti- / de poolt. Taastatud „Memento” Saare- ning / Muhumaa Ühenduse ettevõttel. TTL „Dolo- / kivi” poolt 1993.a. Arhitekt A. Mänd.” Samba tagaküljel on tekst „Eesti / Wabadussõda / 1918 – 1920”. Obeliski vasakul küljel on 10 ja paremal 9 langenu nimed.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Vabadussõja mälestussammas asub Valjala kirikuaias.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivitöö tegi A. Õunapuu. Vabadussõjas langenud Valjala kihelkonnast pärit sõdurite mälestussammas avati 24.juunil 1923.
1944.a. sügisel (teistel andmetel septembris 1947) lasti sammas õhku.
Uue samba arhitektiks A. Mänd. Mälestussammas taasavati 23.juunil 1993.</span>


source: A
code: 27178
name: Vabadussõja mälestussammas
type: Mälestussammas
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hallist graniidist mälestussamba ülemine ots on kumeraks raiutud. Obeliski ülaosas kumeruse all on reljeefne tekst "Au Langenuile", mille all rist kahe palmioksa keskel.Järgnevalt on hauakivi kujutisel 2 ristatud mõõka ja Vabadussõja aastaarvud "1918-1920" ja tekst "Wabaduse sõjas langenuid/ kangelasi mälestab Kolga-/ Jaani Ew.-Luth.usu kogudus". Järgnevad 17 sõduri nimed.
Vabadussõjas langenute mälestussammas taasavati kirikuaia lõunaküljel 28.mail 1989.a. Sammas on endise koopia, kuid pisut kitsam. Aluskivi esiküljele on lisatud graniittahvel tekstiga: "Püstitatud 16.VII 1925/ Purustatud 19.VI 1941/ Taastatud 28.V 1989" Uue samba jalamile sobitati vana samba tükid, mis on ajalooliste sündmuste tunnistajad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mälestussamba avamine toimus 16.augustil 1925.a. Sammas asus kiriku ees. 3,6 m kõrgune hallist graniidist valmistatud mälestussammas oli 2-osaline sokliga obelisk, mille ülemine ots oli kumeraks raiutud. Obeliski ülaosas kumeruse all oli reljeefne tekst "Au Langenuile", mille all rist kahe palmioksa keskel.Järgnevalt oli hauakivi kujutisel 2 ristatud mõõka ja Vabadussõja aastaarvud "1918-1920" ja tekst "Wabaduse sõjas langenuid/ kangelasi mälestab Kolga-/ Jaani Ew.-Luth.usu kogudus". Järgnesid 17 sõduri nimed.
Mälestussammas purustati 19.juunil 1941 kohalike kommunistlike tegelaste poolt.Tükid kaevati samas maasse.
29.mail 1988.a. avati samba endises asukohas Villem Reimani pronksbüst. Vabadussõjas langenute mälestussammas taasavati kirikuaia lõunaküljel 28.mail 1989.a. Sammas on endise koopia, kuid pisut kitsam. Aluskivi esiküljele on lisatud graniittahvel tekstiga: "Püstitatud 16.VII 1925/ Purustatud 19.VI 1941/ Taastatud 28.V 1989" Uue samba jalamile sobitati vana samba tükid, mis on ajalooliste sündmuste tunnistajad.</span>


source: A
code: 27195
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Emajõe põhjakaldal orulammil ümbritsevast alast ca 50-60 cm kõrgem ala. Looduslik rohumaa. Kõrgem osa on maastikul eraldatav vaid kevadel ja sügisel. Suveperioodil  kasvab ümbritseval madalamal alal kõrgem rohttaimestik. Asulakoht asub Jõekalda nimelisel kinnistul.</span>


source: A
code: 7314
name: Võnnu kirikumõisa abihoone 3, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lihtne maakiviseinte ja viilkatusega abihoone ümber õue asetsevas nelja hoonega hoonetekompleksis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Historitsistliku välisilmega hoone on ehitatud 19.s. II p. Kasutusel olnud ilmselt aidana.</span>


source: A
code: 7315
name: Võnnu kirikumõisa abihoone 4, 19.saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lihtne maakiviseinte ja viilkatusega abihoone ümber õue asetsevas nelja hoonega hoonetekompleksis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Historitsistliku välisilmega hoone on  ehitatud 19.s. II p.</span>


source: A
code: 7316
name: Võnnu kalmistu A. G. de Villebois’ kabel
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kabel asub kalmistu peateljel. Klassitsistlik obeliskilaadne punastest tellistest ehitis, mille kuubikujulisel soklil on kõrge oktagonaalse alaosaga koonus. Profileeritud karniisiga sokkel on vöötatud rõhtrihvadega. Kuubikujulise alaosa kohale paigutatud torniosa mõjulepääsemiseks on rõhutatud sokliosa ja oktagonaalse torniosa vahelist ühendusstsooni, kasutades mitut eri tellismustrilao kombinatsiooni tekitamaks rõhutatud mahtudega karniisi. Kaarsillusega ukseava (kinnimüüritud) paikneb kabeli põhjaküljel, lõunaküljel tuulutusava. Seestpoolt on kabel krohvitud, kuubikujuline sokliosa laotud tellistest, hauakamber vooderdatud maakivist ja tellistest mustrilaoga. Kupliosas torni suunduv koonusekujuline õhutusava. O. Suuder oletab 18. saj. lõpu analoogide põhjal, et koonusekujulist torniosa võis kaetud olla oktagonaalselt ülesse koonduva teise tellislaoga, mis on aja jooksul hävinenud koos tipuosa lahendusega. Tipuosa võis katta obeliskilaadne kaheksanurkne torniosa, mis oli ühtlasi ka katteks praegusele koonusekujulisele tornile. Kabeli näol on tegemist 18. saj. viimasel veerandil Euroopas hauakabelite arhitektuurile omase puhtast geomeetriast lähtuva arhitektuuri näitega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1781.a. Kurista ja Sarakuste mõisniku kindralleitnant Alexander Guillemot de Villebois´ (1717-1781) mälestuseks  püstitatud kabel
(K. Alttoa, Eesti Arhitektuur)</span>


source: A
code: 7317
name: Uhti kõrtsihoone, 19.saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 511
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Uhti kõrts, ka Valge kõrts paistab silma nägusate proportsioonide ja detailide poolest. Pikkus 27 meetrit, laius 13 m. Kõrge viilkatusega, klassitsistliku fassaadiga. Eluruumide osa ees on kahe lihtsa paarissamba ja kahe üksiksambaga ulualune. Kaksikaknad on varustatud põõnadel püstlaudadest luukidega. Talliväravad, mis on madalas segmentkaarses avas, on ruut-kalasabamustris voodriga. Talliseina kaunistavad kolm madalpindset petikkaarnišši. Üldlahendust rikub kõrtsi eluosa otsa ehitatud nüüdisaegne elamu.
(Eesti Arhitektuur, K. Aluve)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Paikneb Tartu-Võru mnt. ääres, Kambja tee otsas 11 km Tartust</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Paikneb Tartu-Võru maantee ääres, Kambja tee otsas 11 kilomeetrit Tartust, kus kõrts oli juba 18. sajandil. Praegune kõrtsihoone pärineb 19. sajandi esimesest poolest.</span>


source: A
code: 27291
name: Haldushoone Kuressaares Ringtee 15 maht, fassaadid ja fuajee
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on vaheldusrikka plastikaga teadlikult elegantseks skulptuuriks komponeeritud neofunktsionalistliku hoonega, mida peetakse Vene konstruktivismi teemade üheks kaunimaks tõlgenduseks. Kolmekordset lihtsa koridorsüsteemis põhiplaaniga hoonet iseloomustab asjatundlikult tasakaalukas vaheldusrikkus. I korrusel paiknevad läbi kolme korruse avanev fuajee, einelaud, ja tööruumid, ülemistel korrustel haldusruumid. Keskne vestibüül on  õhuruumiga läbi kogu maja, ühendab esinduspääsu kõigi ruumigruppidega (ka II ehitusjärjekorda planeeritud kuid ehitamata jäänud saali ja sööklaga). Eksterjööri mõõdukas liigendus loob skulpturaalse mulje, kompositsiooni rõhtsust toonitab esiküljel konsoolselt eenduv II korrus, mis moodustab rõdu III korruse ruumide ees. Vaheldust loovad mitmekesise rütmikaga avad ja tummseinad. Peavestibüüli ja otsmisi trepikodasid piiravad klaasvitriinid, I korruse otsavestibüüli ümarsein. Peasissepääsu rõhutavad ekraansein ja supergraafika.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Haldushoone asub Kuressaaret ümbritseva ringtee ääres, paiknedes tee suhtes diagonaalselt. Krunt on professionaalselt haljastatud, viimasel ajal vähem hooldatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algselt Saare KEK-i keskusehoone projekteeris arh. M. Lõoke (1979); see valmis 1982. aastal. Hoone ei ole viimastel aastatel olnud aktiivses kasutuses.</span>


source: A
code: 27479
name: Mäe talu pukktuulik
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tüüpiline segalaoga kivjalaga Saaremaa pukktuulik, mille katus on kaetud tsingitud terasplekiga. Tuulik on võrdlemisi kõrgel kivijalal paiknev suure küljepikkusega (mõõtmed üle 3 x 3m) pukktuulik. Tuulik asub piirkonnas, mida ajalooliselt iseloomustab suur puisniitude ja lehtpuumetsade rohkus, sellest tingituna on kasutatud ka keskmisest enam tammepuitu tuuliku kerekonstruktsioonis - söömri paarid, põlvepakud, põlvepakkude paarid, murispuud, tiivavõlli kaela- ja saba paarid on kõik valmistatud tammest. Tuuliku nurgapostid on suure pukktuuliku kohta võrdlemisi väikese ristlõikega. Tuuliku kere stabiliseerivad peenikesed lühikesed titsid. Kerelaudis on originaalne ja käsitsi saeraamil saetud. 

Tuuliku kere toetub ilmselt kitsarööpmelise rongi raudteerelsist painutatud liugraamile, mis on Saaremaa tuulikute seas suhteliselt haruldane (Leidub veel vaid Suure-Rootsi Mäe talu pukktuulikus). Tuuliku tsingitud plekist katus on ehitusaegne, plekk pärineb Inglismaalt. 

Tuuliku mehhanismidest on tähelepanuväärsed valatud veskikivid ja nendega komplekti kuuluvad kivitangid korrustevahelise trepi kohal. Tuuliku pärsi kang asub alumisel korrusel, pärsi klotse asendab ümber suurratta olev lehtrauast raudpidur, mis pärineb keevisliite järgi otsustades 1950-1960. aastatest. Tänu plekk-katusele on tuuliku mehhanismid ja korruste põrandad säilinud suurepäraselt. Ülemise korruse laes asub plangust kokkulöödud kotiratas (sarnane esineb veel vaid Nässuma Kaamese tuulikus). Tuuliku suurratas on uuematüübiline, kivitõrs on kaetud plekiga sarnaselt mootorveskitele, king ja kolu on traditsioonilised, sealjuures king on peenelt töödeldud ja pärineb 19. sajandist. Tuuliku ülemise korruse mõlemas seinas asub ka väike vaatluspilu tuulesuuna määramiseks.

Alumisel korrusel paiknevad jahukirst, tangukast ja ventilaator koos raputiga. Ventilaatori ja raputi ülekanne saadakse pillile kinnituvalt rihmarattalt. Pilljalg on keskmisest laiem, tangukast on keskmisest sügavam ja suurem. Mehhanismid on traditsioonilised uuematüübilise pukktuuliku mehhanismid. Konstruktsioonide eripäralt tuulikul puudub näiteks laudise soonega ülemiste paaride ja murispuude kinnitumise süsteem, laudised kinnituvad raamistikule otse naeltega. Tuuliku tiivarood ja iged on kõik tammest, tiiva sõled ja tuuliku põlvedepealset platvormi on korduvalt aegade jooksul asendatud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Tuulik asub Sandla maanteest kilomeetri jagu lõunapool Nässuma küla serval talukompleksi vahetus läheduses. Tuulik on tee pealt väga hästi vaadeldav ja on selgelt domineeriv aktsent maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aastaarvud ematalal ja katuseplekil näitavad, et tuulik on suhteliselt hilise tekkelooga (1934.a.), kuid selle ehitamiseks olevat kasutatud vana tuuliku osi. Vanast tuulikust pärinevad emapuu ja king, arvatavasti ka suurratas ja värkel. Tuulik esindab arenenud mehhanismidega Saaremaa pukktuulikut (valatud veskikivid, jahude sortimise süsteem, plekk-katus), mis on tüüpiline XX sajandi tehnika- ja arhitektuuripärand.

Tuulikul teostati riigi eelarve toetuse abil 2011. aasta suvel konserveerimistöid, mille raames tõrvati originaalne välislaudis, mis kaeti tuuleliistudega. Roostes katuseplekk värviti, tiivad eemaldati ja tiivavõlli ots konserveeriti. Samuti konserveeriti põlvepakud.</span>


source: A
code: 27512
name: A. Weizenbergi 28, Kadrioru lossi köögihoone
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on pikliku, kahekorruselise hoonega, mille esimene korrus on kivist, ülemine aga puust. Lisaks Weizenbergi tänava pool olevale peasissekäigule on hoone ida-otsas veel teine sissepääs, kust kaudu algselt mindi kõrvalasuvasse jääkeldrisse. Hoone plaanilahendus on valdavalt muudetud, ent säilinud on treitud balustritega peatrepp ja mõned teise korruse siseuksed. Kaua tühjana seisnud ja tugevasti amortiseerunud hoone renoveeriti 1996–1997 aastatel ja sai uue funktsiooni kui Eesti Kunstimuuseumi filiaal, kus eksponeeritakse J. Mikkeli annetatud erakogu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kadrioru lossi teenindushoone, mis sisaldas lossi kööki, sahvreid, nõude ladu, teenijate eluruume, rajati 1782. aastal. Oma praeguse vormi omandas ehitis pärast 1828. aasta ümberehitust.</span>


source: A
code: 27858
name: Tammsaare-Lõuna talu laut
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pikk, kõrgel maakividest soklil paiknev rookatusega rõhtpalkhoone. Viilkatus on kaetud laastukattega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esialgne laut hävis tules 1926. aastal, 1927 ehitati käesolev laudahoone.</span>


source: A
code: 27877
name: Laevavrakk "Aid"
type: Laevavrakk
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Vrakk asub Hiiu madalast kirdes ligikaudu 35 meetri sügavusel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Purjelaeva vrakk leiti Eesti Meremuuseumi mereekspeditsiooni käigus, mida juhatas teadustöötaja Bruno Pao, ekspeditsiooni arheoloogiline juhendaja oli Vello Lõugas Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudist. Vrakk tehti kindlaks spetsiaalse traali abil, mida veeti mootorpaadi ja tuukripaadi vahel töökõrgusega 1,5–2 meetrit merepõhjast. Laevavrakk seisab kiilul püsti ning selle ümber põhjas lebavad murdunud mastid ja taglase osad. Laeva plangud on kinnitatud pronksnaeltega ja põhi üle löödud vaskplekiga. Vrakilt toodi üles joogiveepuhastusfilter, millel peal aastaarv 1861, vaskne kompassikate, fajansstaldrik ja fajanssnõude katkeid. Vrakk identifitseeriti kui 1863. aastal tugeva tormi ajal uppunud Inglise prikk Aid.</span>


source: A
code: 28735
name: Kunda tsemendivabriku ametnike elamu
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlikus stiilis hoone on kirde-edelasuunalise orientatsiooniga, asudes Mere tn.-st ca 18m kaugusel. Põhiplaanilt on ta 12,2x31,3m suurune ristkülik, mis jaotatud 3-ks  sektsiooniks, elamu loodeküljel hoovi pool on 3 sarnase välisilmega klaasitud verandat, sissepääsud hoonesse on antud verandade kaudu. Elamu on 1-korruseline katusekorruse ja keldriga paekivist seintega ehitis. Hoonel on eterniidiga kaetud viilkatus, loodefassaadil on 3 laia katuseviilu, Mere tn. poole jääval kagufassaadil on 1 keskne katuseviil. Põhikorrusel on 6 jaotusega piklikud aknad, ääristatud tahutud paekiviraamistusega, katusekorruse aknad on madalamad ja 2 jaotusega, kõikidel akendel (sh keldriaknad) on segmentkaarne paekivist sillus. Tahutud paekivist on ka akna aluslauad ja soklivöö. Välisseinte pinnad on paekivist, krobeliste vuukidega. Tänavapoolsel fassaadil on hoone keskosas horisontaalne paekivist dekoratiivne vöö. Hoovi poole jäävad verandad on puidust, suurte akende ja klaasitud ustega, verandadel on eterniidiga kaetud viilkatused ja kõrged kivitrepid. Tähelepanu väärivad verandade detailid – seinte puittahveldis, puitsõrestiku dekoor, tiheda klaasijaotusega tahveluksed ja aknad. Veranda diagonaalsed sõrestikuelemendid moodustavad akende kohale Kundale iseloomuliku kolmnurkse motiivi. Samuti  tuleb ära märkida dekooriga sarikaotsad ja räästakonsoolid, mille kolmnurksel puittahveldisega väljal on saelõikeline ornamentika. 

Sisemine ruumijaotus on kõikides sektsioonides olnud sarnane (I korrusel 3 tuba, köök ja selle kõrval vannituba ning kuivkäimla, katusekorrusel magamistoad). Kandeseinteks on sektsioonidevahelised põikseinad ja kogu hoonet läbiv pikikandesein. Sektsiooni keskel asuvast trepikojast pääseb nii katusekorrusele kui ka alla keldrisse. Aja jooksul on kortereid mitmeid kordi ümber ehitatud, suuri kortereid on tükeldatud mitmeks väiksemaks, käesoleval ajal on vahepealseid väikekortereid taas kokku liitma hakatud. Suurimad ümberehitused on toimunud Uus-Sadama tee poolses otsmises sektsioonis, kus korteri algne planeering on täielikult muudetud ja katusekorrusele lootud suur avatud ruum. 

Siseruumides on säilinud originaalseid tahveluksi ja puidust sisetrepid koos treitud balustraadiga.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mere tn. 1 elamu asub Kunda vanalinna keskmes Jaama-Posti-Tammiku põik- Uus-Sadama tee ja Mere tänavate vahelises kvartalis, endise vabrikukontori, praeguse Kunda muuseumihoone taga. Eelnimetatud kvartal on tsemendivabriku kunagine nn. meistrite elurajoon ja Mere tn. 1 on üks esimesi sellesse piirkonda rajatud elamuid. Mere tn. 1-st lääne poole jääv end. nn. Saksakooli  krundi hoonestus on käesolevaks ajaks hävinud. Piirkonnas on säilinud vanad viljapuuaiad. Mere tn. 1 krundi praegune suurus on 534m², kinnistu kirdeosas, Uus-Sadama tee poolsel küljel, paiknevad kõrvalhooned – püstlaudisega pikk kitsas kuur ja sellega liituv kivist abihoone. Krundil piirded puuduvad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1890.a. (mõningatel andmetel 1885.a.) tsemendivabriku ametnike elamuks, oli algselt 3 korteriga ridaelamu. Paikneb Jaama-Posti-Tammiku põik, Uus-Sadama tee ja Mere tänavate piirkonda rajatud omaaegses vabrikuametnike ja meistrite rajoonis, asub 1898.a. ehitatud endise vabrikukontori (praegu Kunda muuseum) otseses naabruses. 

Antud piirkonna elukvaliteet oli omaaegses Kundas parim, ületas tollaste töölisrajoonide taset, kõrgel tasemel oli heakorrastus. Igal elamukrundil olid vajalikud kõrvalhooned, aed viljapuude ning ilupõõsastega, krunti ümbritses hekk või tara, piirkonnal oli romantiline väikelinna miljöö. Sellesse nn. meistrite elurajooni kuulusid ka praegused Mere tn. 3 ja 5 ühekorruselised katusekorrusega paekivist elamud, samuti 1912.a ehitatud Tammiku põik 2 asuv nn. Tondiloss - viimasena ehitatud endine vabrikuametnike elamu, mis on juugendstiilis, paekivist, algselt 2-korruseline (praegu 3-korruseline) hoone. Samas elurajoonis, Mere tn. 1 krundi kõrval, asus Jaama tn. ääres ka nn. Saksakool (asutatud 1893, praeguseks on hoone hävinud), mis oli mõeldud põhiliselt ametnike ja meistrite lastele. 

Mere tn. 1 elamul oli igal korteril omaette sissepääs veranda kaudu hoovipoolselt küljelt. Igas korteris oli oma sisetrepp, mille kaudu pääses nii keldrisse kui ka katusekorrusele. I korrusel paiknesid 3 tuba, köök ja selle kõrval vannituba ning kuivkäimla, katusekorrusel olid magamistoad ja lastetoad. 

Hoone on kogu aeg olnud kasutusel elamuna. Nõukogude perioodil kuulus maja tsemenditehasele Punane Kunda, elamus oli 10 korterit,  äärmistes sektsioonides 2 korterit esimesel korrusel ja 1 korter katusekorrusel, keskmises sektsioonis 2 korterit nii esimesel kui ka katusekorrusel.  1994.a. kuulus maja RAS Kunda Elamule, 2003.a. moodustati 7-korteriline korteriühistu, kus oli 6 osanikku.

Viimastel aastatel on tehtud suuri sisemisi ümberehitusi elamu kirdepoolses otsmises korteris, sama korteri katusekorrusele on paigaldatud Velux-tüüpi katusaknad.	</span>


source: A
code: 8117
name: Elamu A.Kapi t. 1, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 913k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Arhitekt Karl Treumanni (1885–1975, ka Tarvas; osaliselt insener Eduard Ruusini kaasabil) korduvalt muudetud projekti (1934–36) järgi ehitatud kivitrepikojaga ja telgsümmeetriliste fassaadidega kõrgel soklil kolmekordse puust elamu A. Kapi 1 / Wismari 17 esikülg oli kavandatud Wismari (tollasele Vaestekooli) tänavale, sissepääs aga külgfassaadile (põiktänava äärde, praegusele Kapi tänavale). Mõlemal nimetatud fassaadil astuvad maja seinast sokli, I ja II korruse ulatuses esile kaks kolmetahulist külgrisaliiti. Tagakülje jaotab vertikaalselt kolmeks enam-vähem võrdseks osaks fassaadi keskosa sisseaste. Visuaalselt ühendavad vastastikku paiknevaid hooneid Kapi 1 ja 2 ümarad vormid portaali ja trepikoja ülaosa lahenduses, mis esinevad ka Kapi tänava suhtes küljega paiknevatel majadel Kapi 6 ja 8. Wismari ja Kapi tänav ei lõiku täisnurga all, mistõttu ei ole ka kõik korterite seinad paralleelsed. I ja II korrusele oli algselt kavandatud kolm erineva suurusega korterit (5-, 4- ja 2-toaline), millest suurim hõlmas kogu trepikojast Wismari tänava poole jääva majaosa. III korrusel oli selle kohal originaalprojektis pööning, maja teises pooles kaks korterit (3- ja 2-toaline). Muudatusprojekti III korruse pööningu arvelt kahe suurema, 6- ja 4- toalise korteri moodustamiseks tegi veel 1934. aasta jooksul (enne hoone valmimist) arhitekt Treumann ise. Kõigis korterites oli sahvriga köök. Iga korruse väiksemates korterites puudus vannituba, tualettruumid olid kõigis korterites. Suuremate korterite väikseim tuba avanes kööki, nii et seda sai kasutada teenijatoana. Kõigi korterite aknad avanevad projektidel vähemalt kahte suunda, lisaks võimaldavad päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel paremini korteritesse jõuda risaliitide aknad. 4-toalised korterid moodustasid noil aastail Tallinnas ehitatutest 6–9 %, suurema tubade arvuga korterid olid haruldus (umbes pool tollal ehitatutest olid 2-toalised). See, lisaks muudele mugavustele (nagu isiklike pesuruumide ja võimaliku teenijatoa olemasolu mitmetes korterites) lubab oletada, et antud maja oli orienteeritud majanduslikult keskmisest kõrgemal järjel üürnikele. Teisalt oli kombineeritud erinevate jõukusastmega inimestele suunatud eluasemeid, mitte piirdutud üksnes n.-ö. suurkorteritega. Seega oli esialgse hoone näol tegu varasematest, valdavalt vaesemale sihtgrupile orienteeritud Tallinna tüüpi majadest mitmes mõttes edasi mineva näitega. Erineva suuruse ja mugavuseastmega korterite paigutamine ühte majja räägib ka ühiskonna demokratiseerumisest ja klassivahede järk-järgulisest kadumisest, sest varem hoiti jõuka rahva elamispinnad väikestest tööliskorteritest rangelt lahus. 1944. aasta märtsipommitamises sai maja Kapi 1 pihta ning põles, misjärel tehti 1945. aastal taastamis- ja ümberehitusprojekt, mis nägi ette pea kogu õuepoolse majaosa puidust seinte (sh. siseseinad) asendamist silikaattellistest seintega. Projekt realiseeriti. Hoone välisilmet see ei muutnud, küll aga tingis olulisi muudatusi korruste ja korterite põhiplaanides. Kõigile kolmele korrusele kavandati sõjajärgses korterikitsikuses neli 2-toalist korterit. Kõigis korterites oli sahvriga köök. Vannituba puudus nüüd vaid iga korruse väikseimas korteris.  1930. aastast on insener Eduard Kimbergi (ka Kimber) projekt kuuri ehitamiseks. Pole säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid otsese hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees: elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt agulilaadsed, hoonestatud kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlike puumajadega. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad. Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad olid mh. need, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Siiski oli see hoonetüüp varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelne: tuleohutust soodustav kivist trepikoda, elutubadest eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates majades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud: tualettruum suuremas osas korteritest, varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad (pesuruum oli Tallinna majades siiski enamjaolt kõigile korteritele ühine, paiknedes keldris). Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed, mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes eksklusiivselt maja omanikule, eenduvad akendega fassaadiosad (risaliidid või ekrkerid – osutavad võimalikult paljudesse kodudesse paistva päikesevalguse väärtustamisele). Tallinna tüüpi maju kavandasid enamjaolt insenerid, ehitustehnikud, harvemini ka arhitektid, kuid sellest hoolimata võib neid mõneti pidada vernakulaarseteks: leiti rahvapärane kesktee linna ehitusnormide ja uuenenud koduideaali ning sageli tegelikult kitsaste majanduslike võimaluste vahel.  Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa (sh. Kapi 1) on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5) – kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli. Kümnendi algupoole üsna stiihiliselt kujunenud Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkondadega võrreldes (nt. Kalamajas, Pelgulinnas või Lillekülas) vastavad Kapi tänava majad mõnevõrra enam 1930. aastate keskel paika pandud uutele linnaehituslikele  nõuetele -- ühtne kõrgus, sarnased mahud ja katusekalle jne.</span>


source: A
code: 8118
name: Elamu A.Kapi t. 2, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 913k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1934. aastal insener Eduard Kuusiku projekteeritud kivist trepikojaga ja kõrgel soklil kolmekorruselise puust elamu A. Kapi 2 / Wismari 19 esikülg oli kavandatud Wismari (tollasele Vaestekooli) tänavale, sissepääs aga külgfassaadile (põiktänava äärde, praegusele Kapi tänavale). Hoone on puidust, kuid krohvitud – erinevalt vastasolevast hoonest Kapi 1 on siinsed fassaadid krohvitud juba projekti joonistel – meenutades (eelpool kirjeldatud asjaolusid arvesse võttes ilmselt kavatsuslikult) kivimaja. Kivist trepikoja ja puitseinade katmine ühtlase krohvikihiga oli 1930. aastatel levinud võte – taotleti esinduslikkuse muljet ja taheti olla moodne, kuid tegeliku kivimaja ehitamiseks ei jätkunud raha, puitkonstruktsioon oli kiviehitusega võrreldes toona veel oluliselt odavam. Antud värvilahendus eristab siiski selgelt trepikoda ülejäänud fassaadist. Kapi tänava poolsel fassaadil flankeerivad kivitrepikoda kaks sokli, I ja II korruse ulatuses kergelt eenduvat risaliiti. Wismari tänava fassaadil astub kolme akna laiune seinalõik kogu fassaadi ulatuses veidi sissepoole. Kui kõrvale jätta hoone tagakülg, on fassaadid telgsümmeetrilised. Visuaalselt ühendavad vastastikku paiknevaid hooneid Kapi 1 ja 2 ümarad vormid portaali ja trepikoja ülaosa lahenduses, mis esinevad ka Kapi tänava suhtes küljega paiknevatel majadel Kapi 6 ja 8. Wismari ja Kapi tänav ei lõiku täisnurga all, mistõttu ei ole ka kõik korterite seinad paralleelsed. I ja II korrusel on neli korterit (kaks 3- ja kaks 2-toalist), III korrusel oli esialgu kaks korterit (üks 3- ja üks 2-toaline), Wismari tänava poolse osa korrusest moodustas pööning. Kõigis korterites oli sahvriga köök. Isiklikud vannitoad olid algselt vaid 3-toalistes korterites, keldris oli ülejäänute tarbeks üks ühine pesuruum. Tualetid olid olemas kõigis korterites. Elamu tänavapoolsed välisnurgad on n.-ö. maha lõigatud, mis võimaldab päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel paremini korteritesse jõuda. Kõigi korterite aknad avanevad vähemalt kahte suunda, lisaks soodustavad päevavalguse maksimaalset tuppapääsemist risaliitide aknad.  Umbes pool tollal Tallinnas ehitatud korteritest olid 2-toalised, mis lubab oletada, et antud maja oli orienteeritud majanduslikult keskmisel järjel üürnikele. Elamu Kapi 2 on oma sisestruktuurilt seega Tallinna tüüpi maja iseloomulik näide. Keldrikorruse Wismari tänava poolsesse osasse olid kavandatud kaks äriruumi, mis on osaliselt siiani oma otstarbe säilitanud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees, et elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal, kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt hoonestatud agulilaadsete puumajadega, mis olid kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlikud. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad (kusjuures valdavalt ehitati Tallinnas tollal endiselt 1–2-korruselisi elumaju). Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad kuulusid nende hulka, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Ometi oli see hoonetüüp varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelne: tuleohutust soodustav kivist trepikoda, elutoast eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates piirkondades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud, nt. tualettruum suuremas osas korteritest, sageli ka varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad (pesuruum oli Tallinna tüüpi majades siiski enamjaolt ühine ning paiknes keldris). Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed (mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes eksklusiivselt maja omanikule), eenduvad akendega fassaadiosad (risaliidid, erkerid - osutavad võimalikult paljudesse kodudesse paistva päikesevalguse väärtustamisele). Tallinna tüüpi maju kavandasid peamiselt insenerid, ehitustehnikud, harvemini ka arhitektid, kuid sellest hoolimata võib neid mõneti pidada vernakulaarseteks: leiti rahvapärane kesktee linna ehitusnormide, uuenenud koduideaali ning kitsaste majanduslike võimaluste vahel.  Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa (sh. Kapi 2) on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5) – kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli. Kümnendi algupoole üsna stiihiliselt kujunenud Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkondadega võrreldes (nt. Kalamajas, Pelgulinnas või Lillekülas) vastavad Kapi tänava majad mõnevõrra enam 1930. aastate keskel paika pandud uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.).</span>


source: A
code: 8119
name: Elamu A.Kapi t. 3, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 913k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1934. aastal insener Heinrich Tubergi projekteeritud kivist trepikojaga ja kõrgel soklil kolmekordse puust elamu A. Kapi 3 peafassaad on Kapi tänava ääres. Hoone on puidust, kuid krohvitud – erinevalt kõrvalolevast hoonest Kapi 1, mis algselt oli kavandatud krohvimata seintega, on siinsed fassaadid näidatud krohvituna juba projekti joonistel – meenutades (eelpool kirjeldatud asjaolusid arvesse võttes ilmselt taotluslikult) kivimaja. Kivist trepikoja ja puitseinade katmine ühtlase krohvikihiga oli 1930. aastatel levinud võte (antud värvilahendus eristab siiski selgelt trepikoda ülejäänud fassaadist) – taotleti esinduslikkuse muljet ja taheti olla moodne, kuid tegeliku kivimaja ehitamiseks ei jätkunud raha, puitkonstruktsioon oli kiviehitusega võrreldes toona veel oluliselt odavam. Telgsümmeetrilise peafassaadi liigendavad vertikaalselt neljaks kivitrepikoda ning kaks selle külgedel paiknevat ja kõiki korruseid läbivat kolmetahulist külgrisaliiti, mis kõik ulatuvad katuse räästajoonest enam-vähem samal määral kõrgemale. Risaliidid esinevad kahe alumise korruse ulatuses ka hoone tagaküljel.  Võrreldes hoonetega Kapi 1 ja 2 (aga ka Kapi tänava suhtes küljega paiknevate majadega Kapi 6 ja 8) on elamul Kapi 3 nurgelisemad vormid ja rohkem tollal moodsa funktsionalismi joont. Risaliite kõrvale jättes on hoone põhiplaan ristkülikukujuline. I ja II korrusel oli algselt neli korterit (kaks 4- ja kaks 2-toalist), III korrusel oli esialgu kaks 4-toalist korterit, tänavapoolse osa korrusest moodustas pööning. Kõigis korterites oli sahvriga köök. Vannitoad ja tualettruumid olid algusest peale olemas kõigis korterites (Tallinna tüüpi majade puhul haruldane – tavaliselt kavandati vannitoad tollal vaid suurematesse korteritesse), keldris oli ka ühine pesuköök. Keldri ühte nurka oli kavandatud tänavasissepääsuta töötuba. Kõigi 4-toaliste korterite väikseim tuba avanes kööki, nii et seda sai kasutada teenijatoana. Tulevaste elanike mugavusele mõtlemisele viitavad suurematesse korteritesse sisse ehitatud panipaigad. Kõigi korterite aknad avanevad vähemalt kahte suunda, lisaks võimaldavad päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel paremini korteritesse jõuda risaliitide aknad. 4-toalised korterid moodustasid noil aastail Tallinnas ehitatutest 6–9 %, umbes pool tollal ehitatud korteritest olid 2-toalised. See, lisaks muudele mugavustele (nagu isiklike pesuruumide ja teenijatoa olemasolu) lubab oletada, et antud maja oli orienteeritud majanduslikult keskmisest kõrgemal järjel üürnikele. Teisalt oli kombineeritud erineva jõukusastmega inimestele suunatud eluasemeid, mis räägib ka ühiskonna demokratiseerumisest ja klassivahede järk-järgulisest kadumisest, sest varem hoiti jõuka rahva elamispinnad väikestest tööliskorteritest rangelt lahus. Seega oli esialgse hoone näol tegu varasematest, valdavalt vaesemale sihtgrupile kavandatud Tallinna tüüpi majadest mitmes mõttes edasi mineva näitega. 2004. aastal viidi majas läbi kapitaalremont, mille tulemusena on korterite põhiplaane tundmatuseni muudetud. Igal korrusel paikneb neli korterit.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees, et elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal, kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt hoonestatud agulilaadsete puumajadega, mis olid kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlikud. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad (kusjuures valdavalt ehitati Tallinnas tollal endiselt 1–2-korruselisi elumaju). Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad kuulusid nende hulka, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Ometi oli see hoonetüüp varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelne: tuleohutust soodustav kivist trepikoda, elutoast eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates piirkondades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud, nt. tualettruum suuremas osas korteritest, sageli ka varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad (pesuruum oli Tallinna tüüpi majades siiski enamjaolt ühine ning paiknes keldris). Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed (mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes eksklusiivselt maja omanikule), eenduvad akendega fassaadiosad (risaliidid, erkerid - osutavad võimalikult paljudesse kodudesse paistva päikesevalguse väärtustamisele). Tallinna tüüpi maju kavandasid peamiselt insenerid, ehitustehnikud, harvemini ka arhitektid, kuid sellest hoolimata võib neid mõneti pidada vernakulaarseteks: leiti rahvapärane kesktee linna ehitusnormide, uuenenud koduideaali ning kitsaste majanduslike võimaluste vahel. Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa (sh. Kapi 3) on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5) – kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli. Kümnendi algupoole üsna stiihiliselt kujunenud Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkondadega võrreldes (nt. Kalamajas, Pelgulinnas või Lillekülas) vastavad Kapi tänava majad mõnevõrra enam 1930. aastate keskel paika pandud uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.).</span>


source: A
code: 8120
name: Elamu A.Kapi t. 4, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 913k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1934. aastal insener Heinrich Tubergi projekteeritud kivitrepikojaga ja kõrgel soklil kolmekordne puust elamu A. Kapi 4 on Kapi tänava suhtes küljega, sissepääs majja on läbi aia. Tõenäoliselt tõi hoonete teistsuguse paiknemise kaasa algse põiktänava muutumine eraldiseisvaks tänavaks: hoonete Kapi 1 ja 2 puhul käsitleti nende peafassaadina Wismari tänava poolset külge, korterelamu Kapi 4 (nagu ka Kapi 6 ja 8) paikneb küljega, so. peafassaadiga, aga Kapi tänava suhtes. Elamu fassaadid on telgsümmeetrilised. Kapi tänava poolsel fassaadil astuvad maja seinast sokli, I ja II korruse ulatuses esile kaks kolmetahulist külgrisaliiti, mille peal on III korruse tasandil metallist rõdupiirded (esinevad juba originaalprojektis, nt. hoonetel Kapi 1 ja 2 on need sarnaste tahkrisaliitide kohale lisatud hiljem). Risaliite kõrvale jättes on elamu ristkülikukujulise põhiplaaniga. Puidust hoone on, sarnaselt majadega Kapi 6 ja 8, kavandatud üleni krohvituna (kivist trepikoja ja puitseinade katmine ühtlase krohvikihiga oli 1930. aastatel levinud võte), mingil põhjusel on see teostamata jäänud ning elamu on viimistletud vertikaalse puitlaudisega. Risaliitide tahkudel on dekoratiivse elemendina kasutatud diagonaallaudist, mis tõuseb ülejäänud seina püstlaudise kõrval esile ka oma tumedama tooniga. Esimese korruse akende all kulgeb umbes meetri kõrgune ning ülejäänud seinapinnast simsiga eraldatud kitsamatest laudadest vertikaallaudise riba. Ka räästa all jookseb akende ülaääre kõrgusel simss. Simsid ja mõned aknaid ääristavad lauad on profileeritud. Nurkasid markeerivad vertikaalsed lauad. Ka ehisviilulaadse ülaosaga silikaattellistest trepikoda on krohvimata. Krohvitud pind esineb vaid soklitsoonis. Hooned Kapi 4, 6 ja 8 eristuvad teistest sama tänava majadest oma paiknemise (s.o. küljega tänava poole suunatuse) ning puitlaudise ja krohvimata kivitrepikoja poolest, moodustades omaette sarnaste tunnustega grupi. Põhiplaanil pakub huvi trepikoja poolringikujuline tagasein (ka keldris), kust avanevad sissepääsud korteritesse, lisades nende siselahendusele elavust. Sellist trepikoja lahendust kohtab Tallinna tüüpi majades sageli. I ja II korrusel on neli korterit (kaks 3- ja kaks 2-toalist), III korrusel oli esialgu kaks 4-toalist korterit, trepikojast kahele poole jäid pööningu ruumid. Kõigis korterites oli sahvriga köök. 4- ja 3-toalistes korterites on toad koondunud ümber võrdlemisi avara esiku. Isiklikud vannitoad olid algselt vaid suuremates korterites, keldris oli ülejäänute tarbeks üks ühine pesuruum ja pesuköök. Tualetid olid olemas kõigis korterites. 4-toaliste korterite väikseim tuba avaneb kööki, nii et seda sai kasutada teenijatoana. Kõigi korterite aknad avanevad vähemalt kahte suunda, mis võimaldab päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel paremini korteritesse jõuda. Lisaks soodustavad päevavalguse maksimaalset tuppapääsemist risaliitide aknad. 4-toalised korterid moodustasid noil aastail Tallinnas ehitatutest 6–9 %, umbes pool tollal ehitatud korteritest olid 2-toalised. See, lisaks muudele mugavustele (nagu isiklike pesuruumide ja võimaliku teenijatoa olemasolu mitmes korteris) lubab oletada, et antud maja oli orienteeritud majanduslikult keskmisest kõrgemal järjel üürnikele. Teisalt oli kombineeritud erineva jõukusastmega inimestele suunatud eluasemeid, mis räägib ka ühiskonna demokratiseerumisest ja klassivahede järk-järgulisest kadumisest, sest varem hoiti jõuka rahva elamispinnad väikestest tööliskorteritest rangelt lahus. Seega on antud hoone näol tegu varasematest, vaesemale sihtgrupile kavandatud Tallinna tüüpi majadest mitmes mõttes edasi mineva näitega. Keldrisse olid kavandatud omaette, otse tänavale avanevate sissepääsudega äriruum ja töötuba.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees, et elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal, kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt hoonestatud agulilaadsete puumajadega, mis olid kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlikud. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad (kusjuures valdavalt ehitati Tallinnas tollal endiselt 1–2-korruselisi elumaju). Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad kuulusid nende hulka, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Ometi oli see hoonetüüp varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelne: tuleohutust soodustav kivist trepikoda, elutoast eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates piirkondades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud, nt. tualettruum suuremas osas korteritest, sageli ka varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad (pesuruum oli Tallinna tüüpi majades siiski enamjaolt ühine ning paiknes keldris). Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed (mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes eksklusiivselt maja omanikule), eenduvad akendega fassaadiosad (risaliidid, erkerid - osutavad võimalikult paljudesse kodudesse paistva päikesevalguse väärtustamisele). Tallinna tüüpi maju kavandasid peamiselt insenerid, ehitustehnikud, harvemini ka arhitektid, kuid sellest hoolimata võib neid mõneti pidada vernakulaarseteks: leiti rahvapärane kesktee linna ehitusnormide, uuenenud koduideaali ning kitsaste majanduslike võimaluste vahel.  Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5) – kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli. Kümnendi algupoole üsna stiihiliselt kujunenud Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkondadega võrreldes (nt. Kalamajas, Pelgulinnas või Lillekülas) vastavad Kapi tänava majad mõnevõrra enam 1930. aastate keskel paika pandud uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.).</span>


source: A
code: 8121
name: Elamu A.Kapi t. 5, 1937. a.
type: Elamu
alt_id: 913k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1937. aastal arhitekt Karl Treumanni (1885–1975, ka Tarvas) projekteeritud elamu A. Kapi 5 lisandus Kapi tänava kolmekordsete korterelamute ansamblile viimasena ning on seitsmest hoonest moodustuva rühma ainus kivihoone (1930. aastatel levinud võtte kohaselt on ka kivist trepikoja ja puitseinadega hooned Kapi 1, 2 ja 3 kaetud krohvikihiga, meenutades kivimaju), mis seega vastas nn. Tallinna tüüpi puust elumajadega võrreldes paremini 1930. aastate keskel paika pandud uutele linna ehitusmäärustele. Hoone tänavapoolne peafassaad on ebasümmeetriline, ilmselt just visuaalse sümmeetrilisuse saavutamise kaalutlusel astub ka vasakpoolseim vertikaalne akenderida sümboolselt, kümmekonna sentimeetri võrra tagasi (paremal on tagasiaste mitmemeetrine). Elamu on originaalprojekti fassaadijoonisel kujutatud lamekatusega, kuid projekti teistel vaadetel esineb madalakaldeline katus, millisega hoone ka tõenäoliselt teostati. Peafassaadi akende korrapärane paigutus ja ühesugune kuju lähendavad antud hoonet pigem funktsionalistlikumatele, nn. kivikasti tüüpi elamutele kui nn. Tallinna tüüpi majadele – see üleni kivist kastmaja tüüp tõusiski 1935. aasta järel, mil kivist elamute osakaal Tallinna linnapildis järsult kasvas, linna elamuehituses valdavaks. Kõik kolm korrust on samasuguse sisejaotusega: neli enam-vähem võrdse suurusega 3-toalist korterit. Pööningut ette nähtud ei olnud. Pea kõigi korterite köögis oli sahver, mitmes korteris siiani säilinud. Tualettruumid ja varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad olid algusest peale olemas kõigis korterites (1930. aastatel haruldane), keldris oli ka ühine pesuköök. Hoolimata uuendusmeelsusest ei avane mõne korteri aknad enam kui ühte ilmakaarde – sellist olukorda püüdis modernistlik arhitektuur üldiselt vältida. Tulevaste elanike mugavusele mõtlemisele viitavad sisse ehitatud panipaigad enamuses korteritest. Elamu on keskküttega. Mugavused nagu keskküte ja isiklike pesuruumide olemasolu kõigis korterites lubavad oletada, et antud maja oli orienteeritud majanduslikult keskmisest kõrgemal järjel üürnikele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees, et elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal, kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt hoonestatud agulilaadsete puumajadega, mis olid kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlikud. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad (kusjuures valdavalt ehitati Tallinnas tollal endiselt 1–2-korruselisi elumaju). Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad kuulusid nende hulka, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5). Kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt siiski lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli.</span>


source: A
code: 8122
name: Elamu A.Kapi t. 6, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 913k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1934. aastal insener Heinrich Tubergi projekteeritud kivitrepikojaga ja kõrgel soklil kolmekordne puust elamu A. Kapi 6 on Kapi tänava suhtes küljega, sissepääs majja on läbi aia. Tõenäoliselt tõi hoonete teistsuguse paiknemise kaasa algse põiktänava muutumine eraldiseisvaks tänavaks: hoonete Kapi 1 ja 2 puhul käsitleti nende peafassaadina Wismari tänava poolset külge, korterelamu Kapi 6 (nagu ka majad Kapi 4 ja 8) paikneb küljega, so. peafassaadiga, aga Kapi tänava suhtes. Elamu fassaadid on telgsümmeetrilised. Kapi tänava poolsel fassaadil astub kolme kitsa akna laiune seinalõik kogu fassaadi ulatuses veidi sissepoole, muidu on hoone ristkülikukujulise põhiplaaniga. Fassaadi keskel avaneb keldrikorrusele kavandatud, kuid hetkel kasutuseta seisva tööstusruumi sissepääs tänavale. Puidust hoone on, sarnaselt majadega Kapi 4 ja 8, kavandatud üleni krohvituna (kivist trepikoja ja puitseinade katmine ühtlase krohvikihiga oli 1930. aastatel levinud võte), mingil põhjusel on see teostamata jäänud ning elamu on viimistletud horisontaalse puitlaudisega. Soklipealset ja räästaalust pinda akendeni katab enam kui poole meetri kõrgune simsiga eraldatud kitsamatest laudadest püstlaudisega riba. Simsid ja aknaid ääristavad lauad on profileeritud. Nurgalauad on dekoreeritud kahe vertikaalse süvendiga, mille ülemised otsad on kaarjad. Ka ümara ülaosa ning portaaliavaga silikaattellistest trepikoda on krohvimata, oma vormilt sarnaneb see elamute Kapi 1, 2 ja 8 trepikojale. Krohvitud pind esineb vaid soklitsoonis. Hooned Kapi 4, 6 ja 8 eristuvad teistest sama tänava majadest oma paiknemise (s.o. küljega tänava poole suunatuse) ning puitlaudise ja krohvimata kivitrepikoja poolest, moodustades omaette sarnaste tunnustega grupi. Põhiplaanil pakub huvi trepikoja poolringikujuline tagasein (ka keldris), kust avanevad sissepääsud korteritesse, lisades nende siselahendusele elavust. Sellist trepikoja lahendust kohtab Tallinna tüüpi majades sageli. I ja II korrusel on neli korterit (kaks 4- ja kaks 2-toalist), III korrusel oli esialgu kaks 5-toalist korterit, trepikojast kahele poole jäid väiksed pööningu ruumid. Kõigis korterites oli sahvriga köök. Isiklikud vannitoad olid algselt vaid 5- ja 4-toalistes korterites, keldris oli ülejäänute tarbeks üks ühine pesuruum ja pesuköök. Tualetid olid olemas kõigis korterites. 5- ja 4-toaliste korterite väikseim tuba avaneb kööki, nii et seda sai kasutada teenijatoana. Tulevaste elanike mugavusele mõtlemisele viitavad väiksematesse korteritesse sisse ehitatud panipaigad. Kõigi korterite aknad avanevad vähemalt kahte suunda, mis võimaldab päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel paremini korteritesse jõuda. 4-toalised korterid moodustasid noil aastail Tallinnas ehitatutest 6–9 %, 5-toalised olid haruldus (umbes pool tollal ehitatud korteritest olid 2-toalised). See, lisaks muudele mugavustele (nagu isiklike pesuruumide ja võimaliku teenijatoa olemasolu mitmes korteris) lubab oletada, et antud maja oli orienteeritud majanduslikult keskmisest kõrgemal järjel üürnikele. Teisalt oli kombineeritud erineva jõukusastmega inimestele suunatud eluasemeid, mitte piirdutud üksnes n.-ö. suurkorteritega. Erineva suuruse ja mugavusastmega korterite paigutamine ühte majja räägib ka ühiskonna demokratiseerumisest ja klassivahede järk-järgulisest kadumisest, sest varem hoiti jõuka rahva elamispinnad väikestest tööliskorteritest rangelt lahus. Seega oli esialgse hoone näol tegu varasematest, valdavalt vaesemale sihtgrupile kavandatud Tallinna tüüpi majadest mitmes mõttes edasi mineva näitega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kümnendi keskel seisis Tallinn probleemi ees, et elamuehitus vohas linna äärealadel, samal ajal, kui kesklinna ümber olevad piirkonnad olid endiselt hoonestatud agulilaadsete puumajadega, mis olid kehvas korras, puudulike sanitaartingimustega ja tuleohtlikud. Seetõttu võttis linna ehituspoliitika suuna nimetatud hoonete lammutamisele ja asendamisele mitmekorruseliste kivist kortermajadega. Eesmärgiks seati kiviehitusrajooni laiendamine (seni oli see piirdunud linna südamega). Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. 1930. aastate II pool oli Tallinna elamuehituse kõrgaegu, kuid vajalike ressursside puudumisel jäid domineerivaks (eriti liiklusmagistraalide vahetust lähedusest kõrvale jäävatel tänavatel) siiski 2–3-korruselised kivist trepikojaga puumajad, nn. Tallinna tüüpi majad (kusjuures valdavalt ehitati Tallinnas tollal endiselt 1–2-korruselisi elumaju). Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkonnad kuulusid nende hulka, mille vastu linn kümnendi keskel võitlema hakkas, sest seda massiliselt kerkinud elamutüüpi peeti omas ajas liialt provintslikuks ja agulilikuks. Ometi oli see hoonetüüp varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelne: tuleohutust soodustav kivist trepikoda, elutoast eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates piirkondades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud, nt. tualettruum suuremas osas korteritest, sageli ka varem vaid luksusmajadesse kuulunud vannitoad (pesuruum oli Tallinna tüüpi majades siiski enamjaolt ühine ning paiknes keldris). Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed (mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes eksklusiivselt maja omanikule), eenduvad akendega fassaadiosad (risaliidid, erkerid - osutavad võimalikult paljudesse kodudesse paistva päikesevalguse väärtustamisele). Tallinna tüüpi maju kavandasid peamiselt insenerid, ehitustehnikud, harvemini ka arhitektid, kuid sellest hoolimata võib neid mõneti pidada vernakulaarseteks: leiti rahvapärane kesktee linna ehitusnormide, uuenenud koduideaali ning kitsaste majanduslike võimaluste vahel.  Vaestekooli (praeguse Wismari) põiktänavale (praegusele A. Kapi tänavale) Kassisaba asumis, Toompea ajaloolises eeslinnas, kavandati 1934. aastal kuus kolmekordset puust Tallinna tüüpi korterelamut, millest osa on krohvitud välisilmelt kivihoonet meenutavaks. 1937. aastal lisandus üks kivimaja (Kapi 5) – kokku moodustavad need valmimisajalt ja stiililt lähedased hooned Tallinna 1930. aastate elamuarhitektuuri hästi iseloomustava ansambli. Kümnendi algupoole üsna stiihiliselt kujunenud Tallinna tüüpi majadega hoonestatud piirkondadega võrreldes (nt. Kalamajas, Pelgulinnas või Lillekülas) vastavad Kapi tänava majad mõnevõrra enam 1930. aastate keskel paika pandud uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.).</span>


source: A
code: 8123
name: Elamu A.Weizenbergi t. 8, 1932. a.
type: Elamu
alt_id: 991k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on kolmekordne, suhteliselt tagasihoidliku fassaadide lahendusega. Peafassaad on liigendatud kahe eenduva risaliidiga, mille kohal astmikfrontoonid; seinapinda kaunistavaad art deco’likud geomeetrilised kaunistused, kaarnishid akende kohal, tahveldised akende all. Teised seinad tagasihoidlikud – silekrohv, värvitud. Hooviküljel paiknevad: eenduv mahukas erker, pääs majaalusesse garaazhi, mitu rõdu. Katus on madalakaldeline. Hoone idakülg toetub vastu naabermaja tulemüüri. Hoonel on esinduslik, avar trepikoda. Korterid on kõrgete lagede ja suurte tubadega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud Nikolai Thamme poolt 1932. aastal.</span>


source: A
code: 8124
name: Elamu A.Weizenbergi t. 10, 1911. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline hoone on asümmeetrilise põhiplaaniga, fassaadide osas risaliitidega (eenduvate vertikaalmahtudega) liigendatud. Sokkel on klombitud paekivist, seinapindu katab horisontaalne laudvooder (nõukogude ajast, algselt oli sein krohvitud), tänavaküljel trepikoja kohal paikneb telkkiivriga tornilaadne ehitis. Katusekate – eterniit (algselt valtsplekk). Peahoone hooviküljel paikneb hilisem, sobimatu juurdeehitus – keldrisissepääs.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1911. aastal. 1921.aastal muudeti peahoone katusekuju. Nõukogude ajal toimus nii sees kui väljas kapitaalremont.</span>


source: A
code: 8126
name: Elamu A.Weizenbergi t. 12, 1912. a.
type: Elamu
alt_id: 991k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Historitsistlik kivist sokliga kahekorruseline puithoone. Väärtuslikud säilinud detailid on metallvarikatus, tahvelvälisuks ja akende dekoor. Interjööris on puitbalustraadiga trepp ja metlahhplaadid põrandatel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1912. aastal.</span>


source: A
code: 8127
name: Elamu A.Weizenbergi t. 14, 1913. a.
type: Elamu
alt_id: 991k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekordsel osaliselt välja ehitatud katusekorrusega hoonel on kolme risaliidiga (eenduva vertikaalmahuga) sümmeetriline fassaad. Välisviimistluses on rikkalikult kasutatud juugendlikke elemente: erikujulised aknad, profileeritud piirdelaudadega, vahelduva rütmiga voodrilaudis, rikkalikult liigendatud viilud. Soklikorrus on klombitud paest. Katusekatteks valtsplekk. Siseplaneeringut on aja jooksul osaliselt muudetud (korterid on poolitatud). Algselt oli majas kaks viie- ja kaks kuuetoalist korterit teenija- ja vannitoaga. Hoonel on esindusliku uksega peasissekäik</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on projekteeritud 1913. aastal.</span>


source: A
code: 8128
name: Rotermanni vabriku soolaladu, 1908. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 917k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paksude paekivist müüridega soolalao arhitektuurikeeles on otsesed viited kindlusarhitektuurile, millele osundavad seinu toetavad kontraforsid, akendeta seinapinnad ja nelinurksed nurgatornid. Esimese korruse siseruumes paiknes algselt võlvitud ruum soola hoidmiseks ning teisel korrusel läbi terve maja ulatunud ruum soola töötlemiseks. Tänaseks on esimene korrus keldriruumiks, selle kohal olnud ruum on aga jagatud nelja korruse vahel. Hoone välisseintesse on murtud uued aknaavad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni tehaste ja vabrikute kompleksi aastatel 1905-1908ehitatud soolaladu on piirkonna suurejoonelisemaid paeehitisi. Soolalao arhitektiks oli baltisaksa insener Ernst Boustedt (1877-1931). Rotermanni kvartali esimesed hooned kerkisid Vriu väljaku põhjaküljele 1849. aastal. Toiduainete- ja puidutööstuse laienedes võttis kompleks 20. sajandi alguseks enda alla terve kvartali, kuhu ehitati tehaseid, vabrikuid, ladusid ja muid tööstushooneid. Rotermanni tehased lõpetasid tegevuse 1940. aastal. Alates 1945. kuni 1990. aastani tegutsesid kvartali hoonetes mitmed viljatööstused. Soolaladu rekonstrueeriti aastatel 1995-1996 arhitekt Ülo Peili ja sisearhitekt Taso Mähari projekti kohaselt.</span>


source: A
code: 8129
name: Klubihoone (peahoone ja tiibhoone) Aia t. 12, 1870. a. -d
type: ehitismälestis
alt_id: 846k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ansambel koosnes algselt peahoonest ning kahest tiibhoonest, millest põhjapoolne lammutati 1980. a. Peahoone põhiplaan on historitsismile omaselt esinduslikult otstarbekas: keskel on sissepääs, sellest paremal peatrepikoda, nii soklikorrusel kui mõlemal põhikorrusel on avarad saalid; I korruse saalist pääseb otse ka Kanuti aeda. Fassaadide kujunduses domineerib neoklassitsism: hoone põhiosast eenduvad jõulised kolmnurkfrontooniga risaliidid, seinapindu liigendavad kannelüüridega pilastrid ning profileeritud vahekarniisid. Interjöörides on kaks kujundusetappi: algne klassitsismist lähtuv ja 1925 arh. E. J. Kuusiku rahvuslik sisekujundus koos mööbliga. Hästi on säilinud II korruse saali neoklassitsistlik kujundus: rikkalik lae stukkdekoor, kapiteelidega pilastrid, supraportidega kõrged tahveluksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peahoonest ja tiibhoonest koosnev ansambel ehitati 1870. aastail, täpne daatum ja arhitekt on teadmata. 20. saj. algul kuulus von Glehnidele, sõdadevahelisel perioodil toimis Seltskondliku Majana.</span>


source: A
code: 8130
name: Haiglahoone Eha t. 6, 1945-1946
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruselisele kompaktse mahuga polikliiniku hoonele liitub hoovi pool madalam kahekorruseline lastepäevakodu hoonetiib. Eri funktsioonidega hooneosade omaette kasutamiseks on mõlemal omaette sissepääs ja trepikoda. Hoone nurki rõhutavad läbi kahe korruse ulatuvad risaliidid. Peafassaadi ilmestavad simsid ja erineva suurusega akende grupid. Fassaadid on kaetud tumedama faktuurkrohviga kombineeritud silekrohviga. Peamiste sissepääsude kohal ja külgrisaliitidel asuvad bareljeefid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Nikolai Kusmini (1906-1994) projekti järgi valminud polikliiniku hoone valmis 1949. aastal. Hoone arhitektuuris peegeldab eesti funktsionalismile omaseid võtteid. Valmimise järgselt asus hoonesse Balti Raudtee Eesti Raudteekonna Tallinna Lastepolikliinik. Täna tegutseb hoones Eesti Punase Risti Tallinna Selts.</span>


source: A
code: 8131
name: Cederhilm'i suvemõisa peahoone ja park, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 889k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Endla tn 61 kinnistul paikneb Cederhilmi suvemõisa peahoone, samuti keldrivare ja kaev, mis kuulusid kunagisse mõisa kompleksi. Suvemõisa peahoone on 2-korruseline puidust hoone, mille fassaadi on osad omanikud korrastanud. Endla tn 61 kinnistust on välja lõigatud kinnistu Endla tn 61a, mille sissepääs on läbi Endla tn 61 hoovi. Endla tn 61a kinnistul paikneb silikaattellistest kompleksi sobimatu hoone, mille hooviala on asfalteeritud. Kunagine suvemõisa park paiknes algselt märksa suuremal alal. Üksikud elemendid kunagisest pargipuistust on praegu jälgitavad Mooni tn 30d kinnistul asuvas pargis - ca 120 aasta vanused lehised.
Aino Aaspõllu poolt 2005. aastal läbi viidud dendroloogilise inventuuri kohasel on Endla tn 61 kinnistul asuvad puud erineva vanuse ja päritoluga. Kõige väärtuslikemaks peab ta eelmisest sajandist pärit läänepärnasid, mis paiknevad Endla tn äärses osas, samuti Harilikud pärnu, mis paiknevad sissesõidutee ääres. Väheväärtuslikeks peab Aaspõllu isetekkelisi harilikke saari, harilike vahtraid ja harilike pihlakaid. Üldiselt paikneb kinnistul vähe puittaimi, kokku 33 tk 11-st erinevast liigist. Liigiline koosseis kinnistul: harilik vaher, harilik hobukastan, värd-lepp, sookask, harilik saar, lõhnav pappel, hõberemmelgas, punakas remmelgas, harilik pärn, läänepärn ja harilik jalakas. Peahoone esine ala on muru all ja peahoone kõrval ning taga paikneb tarbeaed.
E-Konsult. (2007). Tallinnas, Endla tänava 61 ja 61A kinnistute detailplaneering.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Cederhilmi Höfcheni kohta on vähe andmeid. Teadaolevalt kuulus see maatükk 1865. aastal Luise Cederhelmile. 19. saj lõpust pärineval Fr. Eurichi plaanil on suvemõisa peahoone ees näha ringteed ja mõningaid kõrvalhooneid. Härrastemaja tagaküljel on kujutatud ristkülliku kujulist tiiki. Kinnistu territoorium oli praegusest märgatavalt suurem. 20. saj ehitati endise pargi territooriumile arvukalt ehitisi nt 1949. aastal koolimaja, samuti ilmub 1990. aastatel plaanidele praegu Tallinna Veele kuuluval kinnistul paiknev paekivist rajatis (kelder?).
Paiken, L-H; Lindmaa-Pihlak, S. (2002). Arhitektuuriajaloolised eritingimused.</span>


source: A
code: 8132
name: Eesti Panga uuem hoone, 1935. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Terrasiitkrohviga kaetud fassaadidega 3-korruseline pangahoone on kolmest küljest ümbritsetud Estonia puiestee ning Kentmanni ja Sakala tänavatega. Peasissepääs asub hoone Estonia puiestee poolsel küljel. Hoone arhitektuur lähtub funktsionalistlikust stiilist. Fassaadide kujunduses on kasutatud rütmiliselt korduva ja kõiki korruseid läbiva vertikaalse lintakna motiivi, mille moodustab dolomiidist raamistus terrasiitkrohviga kaetud tumedama seinapinna taustal. Kohakuti paiknevad akendevahelised seinapinnad olid algselt kaetud klaastahvlitega. Fassaadidekoor koos peaportaali ja akende iluvõredega lähtub art deco mõjudest. Interjöörides andsid tooni funktsionalistlikud kujunduselemendid, nagu metalltorust reelingupiirded, piimklaasist keralambid, kõrgläikega värvitud laed ja klaasist vaheseinad. Hoone esimesel korrusel paiknesid panga presidendi kabinet, ooteruum, juhatuse koosolekuruum, väike operatsioonisaal ning teenistujate ruumid. Teisel korrusel oli suur operatsioonisaal; kolmandal sekretariaat, raamatukogu ja einelaud; keldrikorrusel varakambrid. Hoone arhitektuurne lahendus koos interjööride  ja dekoorielementidega on suures osas säilinud. Tehtud muudatused plaanilahenduses on olnud tingitud pangatöö spetsiifikast ja turvanõuetest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eesti Panga kasutuses on kvartal Tallinna kesklinnas, mida ümbritsevad neljast küljest  Estonia puiestee ning Kentmanni ja Sakala tänavad. Kvartali hoonestamist  alustati 20. sajandi alguses. Esimesena valmis Riia arhitekti August Reinbergi (1860-1908) projekteeritud Aadlipank, mis ehitati aastatel 1902-1904. Selle kõrval valmis 1909. aastal Vene sõjaväeinseneri Aleksandr Jaroni (sünd 1875) projekteeritud Vene Riigipanga hoone, kus 1919. aastal alustas tegevust Eesti Pank. 1933. aastal kuulutas Eesti pank välja olemasoleva hoone laiendamise ja uue hoone arhitektuurivõistluse. Uus pangahoone tuli projekteerida vana kõrvale, Estonia puiestee ning Kentmanni ja Sakala tänavate vahelisele maaalale. Lõplik projekt valmis konkursile laekunud kavandite alusel ja selle autoriteks  on insener Ferdinand Adoff (1890-1938) ja arhitektid Herbert Johanson (1884-1964) ja Eugen Habermann (1884-1944). Ehitustöödega alustati 1933. aasta suvel ja hoone valmis 1935. aastal.</span>


source: A
code: 8133
name: Elamu F.R.Faehlmanni t. 2/ F.R.Kreutzwaldi t. 17, 1925, 1932
type: Elamu
alt_id: 919k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kooperatiivelamu Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 projekt valmis 1923. aastal, tellijaks väikekorterite ehitusühing "Tare" ja arhitektiks tollal nimekas Herbert Johanson. Tegu on grupi esimese majaga – kõnesolev elamute grupp hakkas hiljem kasvama selle mõlemale küljele, laienedes hiljem Faehlmanni tänavast mõlemas suunas Kreutzwaldi tänavale. 1925 lisas Johanson mansardkorruse? ja kõrvale naabermaja Faehlmanni 4. 1932 lisandus käesoleva hoonega kokkuehitatud ja samuti Johansoni kavandatud naabermaja Kreutzwaldi 19. Mõlemal juhul on fassaadi joonistel ära toodud ka käesolev hoone, näidates et arhitekt arvestas nende kokkusobivust ja ansamblilisust. 4-korruselise elumaja Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 projekt on 1923. aastal kinnitatud tingimusel, et kaks alumist korrust ehitatakse paest või telliskivist ning kasutatakse "ambiraudbetooni". L-kujulise põhiplaaniga hoone koosneb kahest 4-kordsest mahust ja laiast ümarast poole korruse võrra kõrgemast nurgatornist nende vahel, mis astub u. kahe meetri võrra külgnevate hoonemahtude seinapinnast tagasi. Hoone välisilmes on hilisjuugendlikke jooni, mahtude rohmakust ja dekoori elegantsi, baroklikke elemente. Baroki maiku on nt. väikeste, ümara katuse- ja alaosaga tahkerkerite juures. Ukseva kohal II ja III korruse akende vahel renessanslikud dekoorimotiivid – lillmedaljonid. Perioodile ja traditsionalistlikule arhitektuurile omaselt on aknad tiheda raamijaotusega. Mõlemat mahtu katab kõrge kelpkatus (katusealune pind kahe korrusega, mida ühendab puidust trepp), mis naabermajapoolses osas ühineb viilkatusena sealse katusega; nurgatornil kumer plekist kiiver. Mõlemal mahul neli korstent, lisaks üks nurgatorni kohal, st. kokku üheksa korstent. Välisuste ees on olnud trepiaste, ning keldriakende all kaheastmeliselt eenduv vundament; mõlemad jäänud hiljem rajatud kõnnitee varju (ehitusjärgselt olid ümbritsevad tänavad liiva ja mulla kattega, 1932. aastal sillutati Kreutzwaldi ja Faehlmanni tn. nurk väikeste munakividega, mille vahel killustik ja peal kruus). Katuseräästa all lai karniis, ühtides veidi hiljem ehitatud naabermajade Faehlmanni 4 ja Kreutzwaldi 19 omaga; nurgatorni osas karniis katkeb. Tänavaäärne fassaad tervikuna on nurgatorni suhtes sümmeetriline. Ainsa kõrvalekaldena täidab Kreutzwaldi tn. pool kõige vasakpoolsema I korruse akna koha Faehlmanni 19 poolses seinas korrust läbiv avar ümarkaarse suuga kangialune, võimaldades sõiduvahenditel pääsu hoovile. Välisuks on mõlema mahu keskteljest veidi nurgatorni poole nihutatud. Kõrge ümarkaarne ukseava ulatub I korruse akendest kõrgemale, mahutades ukse kohale avara ringikujulise framuugi. Ümaraken jaotub vertikaalselt pooleks ja horisontaalselt kolmeks. Välisukse ja framuugi vahele jäävad dekoratiivsed voluutide ja sakkidega abstraktsed kujundid, kõik helepruuniks värvitud puidust; sealsed pisikesed aknapinnad tumedamast läbipaistmatust klaasist. Kahe tiivaga tahvelukse mõlemat uksepoolt liigendavad neli üksteise kohal paiknevat tahvlit, milles äralõigatud nurkadega ristküliku või risti kujund. Diagonaalselt ahenevat ukseava raamistab seinapinnast kergelt eenduv kiviplokke imiteeriv vöönd. Aknad liigenduvad vertikaalseteks siiludeks, mis jagunevad projektil omakorda väikesteks ruutudeks (hiljem muudetud). Aknaavasid ning kangialuse sissepääsu ümbritseb seinast eenduv ja esialgu ka värviga eristuv raamistav vöönd, mille laius ja profiil sõltub akna paiknemisest ja suurusest: laiem on vöönd suurte akende ümber, IV korruse akende ümber aga ümara profiiliga. Ukseava kohal on II ja III korrusel mõlema tänava pool kolmest tihedalt kõrvuti paiknevast avarast ruudukujulisest vertikaalselt kolmeks jaotatud aknast moodustuv grupp. II korruse akendegrupi all on jõuliselt eenduv simss, mida ääristab ekspressionistlikule arhitektuurile omane nõgusate külgedega eenduvad sakid (samasugused ääristavad nt. Johansoni kavandatud ja 1922. aastal valminud Riigikoguhoone karniisi), tekitades simsi alla justkui kaarterea. Samasugune ruudukujuline aken on ümara nurgatorni II–IV korrusel (I korrusel veidi madalam sama lai aken, kuid ilma peene ruudustikuta, selle all lihtne simss). Nurgatorni ees ühendab II korrusel kaht hoonemahtu lai ümaralt kulgev rõdu, mille sepistatud piirde geomeetriline muster moodustub püst- ja diagonaalvarbadest ning nendega lõikuvatest nõgusate külgedega rombidest (samamoodi hiljem Faehlmanni 4 hoovipoolsete rõdude piirded); rõdu all radiaalne konsoolide rida. II korruse aken seetõttu tegelikult 3-osaline rõduuks (alaosa puidust, tumepruuniks värvitud, iga aknasiilu all vertikaalne tahvel; projektil ei esine, kuid ilmselt kohe sellisena teostatud lahendus, olemas kindlasti juba 1920. aastate lõpul, siis valgeks värvitud – see, et hoonet detailides juba ehituse käigus projektist edasi arendati või lihtsustati, oli tollal tavaline, sest enamasti teostas ehituse ajal jooksvalt järelevalvet arhitekt ise). Mõlema mahu nurgatorni poolses külgseinas igal korrusel kitsas püstaken, mis jaotub projektil II–IV korrusel kolmeks üksteise kohal olevaks ruudukeseks (nüüd jaotavad liistud kas osaliselt või täielikult puuduvad). II korruse äärmine aken on mõlemal pool vormistatud pisikese tahkerkerina, nii et madal aken jaotub kolme tahu vahel. Erkeri tahud koonduvad alaosas nõgusa joonena kokku, alaääres munavöödimotiiviga ehisliist. Erkeri kumera katuse ääre all väike karniis. Kõik I korruse aknad ning ülejäänud II ja III korruse aknad on ristkülikujulised, vertikaalselt pooleks jaotatud. IV korruse aknad on alumise kolme korruse omadest madalamad ja jaotuvad vertikaalselt kaheks. Vundamendijoonel iga aknarea all poolringikujulised keldriaknad. Katusest eendub projektil mõlema välisukse teljel madal, kolme pisikese ruudukujulise aknaga uuk (Kreutzwaldi tn. pool ümber ehitatud); kangialuse kohal Kreutzwaldi 19 pool ääres pisike ühe ruudukesega uuk. IV korruse, katusealuse uukide, erkerite ning keldri aknad on ülejäänutest projektil veelgi tihedama ruudustikuga (tegelikkuses vaid keldri ja pisikeste uukide omad). Nurgatorni ülaäärest u. poole meetri võrra allpool samasugune simss kui II korruse akende all, kitsas riba enne katust astus esialgu seinast tagasi. Hiljem seda tagasiastuvat joont kõrgendatud, lisatud V korrus, kus kolm ruudukujulist jaotuseta akent (projektil aknad puuduvad, kuid 1920. aastate lõpu fotol samal kohal kolm pea sama suurt ümarkaarset akent, raamijaotuselt sarnased Faehlmanni 4 katusekorruse äärmiste akendega; need esinevad ka naabermaja Faehlmanni 4 projektil äratoodud käesoleva maja fassaadijoonisel). Kreutzwaldi tn. äärses tiivas oli projektil samasugune väike uuk nagu Faehlmanni tn. pool, mis asendatud rohmaka, kolme akna laiusega, kusjuures aknad ei paikne kohakuti alumiste korruste aknaridadega; äärmised kaks on ruudukujulised, üks vertikaalselt poolitatud, ning keskmine laiem, jaotub vertikaalselt kolmeks. Hoovi pool mõlemas tiivas ning maja keskosas üle L-i nurga kulgev väljaastuv lai uuk, kõigil neli või enam akent tihedalt kõrvuti, enamik neist ruudukujulised; uukide ülejäänud seinapind plekiga kaetud. Hoovipoolne fassaad tänavaäärsest märksa lihtsam. Fassaadi ilmestab mõlema tiiva keskosas elegantselt kolme ossa jagunev akendegrupp (ülal väiksed ruudud; keskmine aken on äärmistest poole laiem ja jaguneb vertikaalselt kaheks) avanes tegelikult kolme erinevasse ruumi: teenijatuba, köök ja sahver (sarnast lahendust kasutas Johanson hiljem rõhutatud kujul naabermaja Faehlmanni 4 esifassaadil). Selle ühele küljele jääb rida grupi keskmisega samasasuguseid ristkülikukujulisi aknaid (IV korrusel veidi madalamad ja ilma õhuaknata; rõdude lisamisega need II, III ja IV korrusel pikendatud usteks) ja teisele samasugused trepimademete aknad (ülemine eelmistest poole madalam). Võimalik, et siinsedki aknaraamid on esialgu olnud tihedaruudulise jaotusega, ning praeguse ilme saanud nõukogudeaegse ümberehituse käigus. Hoovipoolsed keldriaknad vahelduva kuju ja suurusega. L-ikujulise plaani sisenurka hiljem lisatud veerandringikujulised rõdud, mis kahe korteri vahel sektoriteks poolitatud. Rõdud lisatud ka ühe II–IV korruse (magamis)toa ette nii Kreutzwaldi 19 poolsesse äärde, kangialuse kohale, kui Faehlmanni 4 poolsesse äärde. Kõigi rõdude sepistatud piirded ühtmoodi lahendatud (kuid erinevalt tänavaäärse rõdu omast): diagonaalvarbadest siksakid moodustuvad geomeetrilise mustri. L-i sisenurga juures tehtud projekti väike muudatus: ülejäänud seinapinnast mõnekümne cm võrra sissepoole astuvat seinaosa on Kreutzwaldi tn. äärse mahu pool laiendatud, nii et see on – erinevalt projektist – kesktelje suhtes sümmeetriline. Sellega seoses muudetud ka sealsete kitsaste akende paiknemist: projektil toodud neljale aknale lisandunud vahetult nurga ees olevasse ümarasse eendisse üks veel kitsam. Hiljem lisandunud naabermajade (Faehlmanni 4 ja Kreutzwaldi 19) hoovifassaadid astuvad kõnesoleva maja omast u. meetri võtta ettepoole. Trepikojad läbivad I korrusel kogu maja, kulgedes hoone hoovipoolsel küljel; tänava pool on vaid üks trepimarss. Trepikoja põrandal ja mademetel erakordselt uhke keskosas kirju geomeetrilise mustriga (punase, musta ja halliga stiliseeritud lillemotiivid) ja äärtes veinipunane kiviparkett. Trepi dekoratiivne ovaalidest moodustuva lahendusega piire sepistatud (luues trepimarsside kõrvalisel kaldpinnal mulje juugendlikult väänlevast taimornamendist) ja käsipuu puidust. Korterite elegantsed välisuksed (v.a. katusekorrusel) kahe kitsa uksepoolega, millest mõlemad jaotuvad kolmeks erineva mõõduga tahvliks. Projektil ette nähtud mõlemasse trepikotta puudelift (teostamata). Ka trepikojas igal korrusel väike sisseehitatud panipaik. Korterite elegantsed välisuksed kahe kitsa uksepoolega, millest mõlemad jaotuvad kolmeks tahvliks. Lisaks välisele moodsusele oli 1920.–1930. aastate esinduslike kortermajade enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, ruumikad ja valgusküllased korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja vahel isegi vannituba igas korteris), uhked viimistlusmaterjalid, näiteks kõigis tubades puitparkett. Mõlemast trepikojast avaneb igal korrusel kaks korterit. I korruse neljast korterist väikseim (majahoidjakorter?) on 3-toaline, projektil näidatud lükanduste või kardinaga eraldatav kööginurk pisikese sahvriga; seal on olemas tualett, kuid puudub vannituba. I korrusel on veel 3-toaline ja kaks 4-toalist korterit. II–IV korrus identse plaaniga: igal korrusel üks avar 3-toaline ning kolm 4-toalist korterit. Korterid on küllaltki suured ja sopilised, esikud avarad. Suuremalt jaolt korterites sees arvukalt kappe ja panipaiku, köögis sisseehitatud sahver (millel mitmel juhul oma aken) ning köögi kõrval asuv teenijatuba (viimased asuvad eranditult hoovipoolses küljes). Pea kõigis korterites projektil olemas eraldi tualett ja vannituba – 1920. aastate kontekstis luksuslik nähtus (vann ja pesuköök olid olemas ka keldris, et pesupesemisega seotud toimingud ei segaks pererahva tegemisi). Krundi piiri ja L-ikujulise maja diagonaalis poolitamise tõttu (trepikodade vahel) ei ole seinad sageli täisnurga all, tekitades põneva kujuga ruume. Maja on ahiküttega, suuremates korterites kaks ahju, mõnes ühe asemel kamin (paikneb iga korruse nurgatorni kaarjas, s.o. korteri kõige esinduslikumas toas). Suuremates korterites magamistoa seina tekitatud ilmselt abieluvoodi jaoks nišš. Pea kõik toad läbikäidavad või mitmelt poolt ligipääsetavad, võimaldades eraldada pere ja teenijate trajektoore. Juba 1924. aasta sügisest olemas Johansoni projekt V korruse lisamiseks ja korterite väljaehitamiseks, järgneval aastal tööga teadaolevalt ka alustati. V korrus tänases mahus välja ehitatud 1950.–1960. aastatel; Kreutzwaldi tn. pool hetkel kolm korterit, Faehlmanni tn. pool  üks korter.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks linn ise enamasti suuteline ei olnud, selleks motiveeriti ja kohustati mitmeti aga kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid (nt. Raua tn. 25–35 umbsopp). Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne ilme; sammu moodsuse suunas tähistas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Suuremaid, kivist 4-kordseid üürimaju hakkas Raua ja Kreutzwaldi tn. kanti kerkima 1910. aastatel. Mõneti perifeerset staatust kesklinna suhtes kinnitas seegi, et igal järgmisel projektil esineb variatsioone tänavanimedes. Kreutzwaldi tn. kandis tollal Romanovi, Faehlmanni (Fählmanni) tn. Pavlovi nime, kohati on kavandatavate hoonete asukohta seletatud politseiaia järgi. Nii on tolleaegsetele projektidele kõnesoleva ansambli tähistuseks 1920. aastate algul märgitud "Romanowi-Pawlowi tänava nurk". Hilisem Gonsiori tn. esines elamugrupi projektidel alles nimetuse all "projekteeritav tänav". Tänase Faehlmanni ja Kreutzwaldi tn. nurga ümber koondunud elamute grupp esindab hästi Eesti 1920.–1930. aastate arhitektuuri erinevaid palgeid. Ühest küljest on siin olemas uhked näited n.-ö. esindustraditsionalismist (kõrge kelpkatus, tiheda ruudustikuga aknad, rohkelt liigendavaid dekoorielemente ja eenduvaid pindu), kombineeritud laenudega erinevatest ajaloolistest stiilidest: ansambli hoonetes on vihjeid renessansile, barokile, klassitsismile, kuid mahtudelt on korterelamud kaasaegsed. Teisalt on ansambli hilisemates elamutes (Kreutzwaldi 15/Faehlmanni 1, samuti Kreutzwaldi 19 Gonsiori tn. poolne osa) tunda ka puhtaid geomeetrilisi vorme armastava funktsionalismi mõju (lame katus, suured aknad, siledad krohvitud pinnad), mis hakkas Eesti ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel. Kuigi grupp oli kujunenud hoone haaval, mitte tervet ala hõlmava planeeringu alusel, vastavad ansambli majad hästi uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.), lisaks esineb naabermajadel mitmel juhul sarnaseid dekoorimotiive, mis eeskätt ühe ja sama arhitekti teene (Herbert Johanson). Tähelepanuväärselt on tegu võrdsete omanike koondumisel ja ühistellimusel valminud hoonetega, mitte ühele omanikule kuuluvate üürimajadega. Rea kõrvutiasuvate majade taga on omaaegse nimega "wäikekorterite ehitus-ühing Tare"; need on tänase aadressiga Faehlmanni 4, Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 ja kahest eriilmelisest osast koosnev Kreutzwaldi 19. Hoonetel on avar ühine õu, mis tänaseks suuresti asfalteeritud ja kasutusel parkimisalana. Ka elutingimuste poolest on tegu väga luksuslike majadega – valdavalt ehitati Tallinnas 1920. aastatel 1–2-kordseid puumaju köök-tubadega, 1930. aastatel ka juba veidi suuremate tööliskorteritega nn. Tallinna tüüpi maju, kus harva oli korteris sees vannituba.</span>


source: A
code: 8134
name: Elamu F.R.Faehlmanni t. 4, 1925. a.
type: Elamu
alt_id: 919k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks linn ise enamasti suuteline ei olnud, selleks motiveeriti ja kohustati mitmeti aga kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid (nt. Raua tn. 25–35 umbsopp). Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne ilme; sammu moodsuse suunas tähistas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Suuremaid, kivist 4-kordseid üürimaju hakkas Raua ja Kreutzwaldi tn. kanti kerkima 1910. aastatel. Mõneti perifeerset staatust kesklinna suhtes kinnitas seegi, et igal järgmisel projektil esineb variatsioone tänavanimedes. Kreutzwaldi tn. kandis tollal Romanovi, Faehlmanni (Fählmanni) tn. Pavlovi nime, kohati on kavandatavate hoonete asukohta seletatud politseiaia järgi. Nii on tolleaegsetele projektidele kõnesoleva ansambli tähistuseks 1920. aastate algul märgitud "Romanowi-Pawlowi tänava nurk". Hilisem Gonsiori tn. esines elamugrupi projektidel alles nimetuse all "projekteeritav tänav". Tänase Faehlmanni ja Kreutzwaldi tn. nurga ümber koondunud elamute grupp esindab hästi Eesti 1920.–1930. aastate arhitektuuri erinevaid palgeid. Ühest küljest on siin olemas uhked näited n.-ö. esindustraditsionalismist (kõrge kelpkatus, tiheda ruudustikuga aknad, rohkelt liigendavaid dekoorielemente ja eenduvaid pindu), kombineeritud laenudega erinevatest ajaloolistest stiilidest: ansambli hoonetes on vihjeid renessansile, barokile, klassitsismile, kuid mahtudelt on korterelamud kaasaegsed. Teisalt on ansambli hilisemates elamutes (Kreutzwaldi 15/Faehlmanni 1, samuti Kreutzwaldi 19 Gonsiori tn. poolne osa) tunda ka puhtaid geomeetrilisi vorme armastava funktsionalismi mõju (lame katus, suured aknad, siledad krohvitud pinnad), mis hakkas Eesti ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel. Kuigi grupp oli kujunenud hoone haaval, mitte tervet ala hõlmava planeeringu alusel, vastavad ansambli majad hästi uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.), lisaks esineb naabermajadel mitmel juhul sarnaseid dekoorimotiive, mis eeskätt ühe ja sama arhitekti teene (Herbert Johanson). Tähelepanuväärselt on tegu võrdsete omanike koondumisel ja ühistellimusel valminud hoonetega, mitte ühele omanikule kuuluvate üürimajadega. Rea kõrvutiasuvate majade taga on omaaegse nimega "wäikekorterite ehitus-ühing Tare"; need on tänase aadressiga Faehlmanni 4, Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 ja kahest eriilmelisest osast koosnev Kreutzwaldi 19. Hoonetel on avar ühine õu, mis tänaseks suuresti asfalteeritud ja kasutusel parkimisalana. Ka elutingimuste poolest on tegu väga luksuslike majadega – valdavalt ehitati Tallinnas 1920. aastatel 1–2-kordseid puumaju köök-tubadega, 1930. aastatel ka juba veidi suuremate tööliskorteritega nn. Tallinna tüüpi maju, kus harva oli korteris sees vannituba. Ehitusjärgselt olid ümbritsevad tänavad liiva ja mulla kattega, 1932. aastal sillutati Kreutzwaldi ja Faehlmanni tn. nurk väikeste munakividega, mille vahel killustik ja peal kruus.  Korterelamu Faehlmanni 4 näol on tegu 4-kordse väljaehitatud katusekorrusega kivist elumajaga, mille tellis väikekorterite ehitusühing "Tare". Projekt on valminud 1925. aastal ja selle on allkirjastanud tollal nimekas arhitekt Herbert Johanson. See on hooneansambli teine maja samuti Johansoni kavandatud Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 järel (fassaadi joonistel on ära toodud ka naaberhoone, näidates et arhitekt arvestas nende kokkusobivust ja ansamblilisust), majade fassaadilahenduses esineb ka märgatavaid sarnasusi ja samu motiive. 1932 lisandus hoonega Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 kokkuehitatud ja samuti Johansoni kavandatud Kreutzwaldi 19. Elamut katab viilkatus, tänavaga paralleelne. Hoonel on neli korstent, kaks kitsamat köögipliitide kohal tänavapoolses küljes ning kaks laiemat kaminate kohal harja joonel. Nii maja esi- kui tagafassaad on kesktelje suhtes sümmeetriline. Fassaad on keerukalt ja variatsioonirohkelt liigendatud, mängides mitmete ajalooliste stiilide motiivistikuga. IV korruse kohal raamistab fassaadi lai karniis, ühtides veidi varem ehitatud naabermaja Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 karniisiga. Keskosas see katkeb, nii et välissein näheb sujuvalt üle tegelikult samal tasapinnal olevaks V korruse pea kogu fassaadi laiuseks väljaasteks. Fassaadi mõlemas ääres jooksevad kandilised vihmaveetorud, fassaadiga sama värvi. Tänavapoolse fassaadi keskel on välisuks, selle kohal poolringi kujuline framuug dekoratiivse, portaali karniisini ulatuva lukukiviga. Välisuks on kahe uksepoolega puidust tiibuks, tumedaks värvitud; uksi liigendavad neli üksteise kohal paiknevat tahvlit, mille täidab reljeefne lille motiiv. Ukseava ümbritseb väikse triumfikaare vormiga portaal, seintest tumedamaks värvitud; ust flankeerivad kiviplokke imiteerivatest eenditest moodustuvad pilastrid, portaali ülanurkades valges raamistuses ringikujulised nišid. Seinast eenduva portaali kohal vertikaalselt kaheks jaotatud aken, mida projektil liigendavad diagonaalliistud; akna ümber seinast eenduv raamistus, portaaliga sama värvi ning ülaosas ampiirstiililikult astme võrra laienev, rõhutatud lukukiviga, millel projektil näidatud motiivi asemel tegelikkuses lehe reljeef. Akna kahel küljel toetuvad portaalile kivist kõrgreljeefsed urnilaadsed eendid. Akna kohal astub nõgusa joonena seinast välja läbi kahe ülemise korruse kulgev 3-tahuline erker, mille karniisilaadse astmega eraldatud alaosa portaaliga sama värvi hall. Erkeri nurki toovad akende vahel esile kiviladu imiteerivad süvendiread. Trepimademetele avanevate erkeriakende all ning kahe aknarea vahel on simsid, mida katavad plekist veelauad; ülemise aknarea all keskmisel tahul nõgusate külgedega rombi kujuline seinast veidi heledam süvend. Erkeri kumera, dekoratiivse astmega katuse ääre all väike karniis. V korruse tasandil samal teljel aken ning selle kohal avar pööningu uuk, poolringikujulise läbilõikega. Keskteljest mõlemale poole jääb elegantselt kolme ossa jagunev akendegrupp (keskmine on äärmistest hulga laiem ja jaguneb vertikaalselt kolmeks), mis avanes tegelikult kolme erinevasse ruumi: teenijatuba, köök ja sahver (sarnast lahendust oli Johanson varem kasutanud naabermaja Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 hooviküljel); IV korrusel on keskmine aken veidi kitsam ja jaguneb vertikaalselt kaheks. Äärmises akendereas on I korrusel mõlemal pool ristkülikukujuline, IV korrusel väike ruudukujuline aken, mõlemad vertikaalselt pooleks jaotatud; II ja III korrusel aga avar kolmeks jaotuv ruudukujuline aken, kahe korruse vahel väike ruudu sisse mahtuv reljeefne halliks värvitud lillemotiiv (samasugused välisukse tahvlitel). Samal joonel V korrusel uugi sees ümarkaaraken, mille alaosas väike 2-osaline ruudukujuline aken ja ülal poolringikujuline framuug; ülejäänud mansard fassaadiga samal joonel. Sealsed ruudukujulised aknad alumiste korruste teljest kõrvale nihutatud; nende kõrval mõlemal pool neliksiirukujuline neljaks jaotatud sahvriaken. Vundamendijoonel poolringikujulised keldriaknad. Aknad liigenduvad vertikaalseteks siiludeks, mis jagunevad omakorda 1920. aastatele omases traditsionalistlikus võtmes väikesteks ruutudeks. IV ja V korruse aknad on alumise kolme korruse omadest madalamad; sealsed aknad, nagu ka erkeri ning keldri omad, on ülejäänutest veelgi tihedama ruudustikuga. Aknaavasid ümbritseb seinast eenduv ja tumedam raamistav vöönd, mille laius ja profiil sõltub akna paiknemisest ja suurusest, kusjuures esineb erinevusi projektil toodust (see, et hoonet detailides juba ehituse käigus projektist edasi arendati või lihtsustati, oli tollal tavaline, sest enamasti teostas ehituse ajal jooksvalt järelevalvet arhitekt ise): laiem on vöönd suurte akende ümber, IV korruse akende ümber aga ümara profiiliga. IV korruse kolmese aknagrupi ja II korruse äärmiste akende all on jõuliselt eenduvad simsid, mille all ekspressionistlikule arhitektuurile omased nõgusate külgedega eenduvad sakid (samasugused ääristavad nt. Johansoni kavandatud 1922. aastal valminud Riigikoguhoone karniisi), tekitades simsi alla justkui kaarterea; halliks värvitud.  Projektil on tähelepanuväärselt üles joonistatud ka hoovipoolne, korrapärase tiheda akendereaga fassaad, mis küll esifassaadist lihtsam, kuid tagakülje kohta erakordselt viimistletud ja esinduslik. Fassaadi liigendavad vertikaalselt kuus aknarida. Kõik I–IV korruse aknad ruudukujulised, vertikaalselt kolmeks ja omakorda ruudukesteks jaotatud, ning eenduva tumeda vööndiga ümbritsetud. I korruse akende all väiksed simsid. Fassaadi ilmestavad diagonaalis II kuni IV korruseni kulgevad ja keskel kohtuvad rõdude read, sepistatud piirete geomeetriline muster moodustub püst- ja diagonaalvarbadest ning nendega lõikuvatest nõgusate külgedega rombidest (projekti jooniselt ei ilmne, et rõdude kohal oleks akende asemel rõduuksed – see on eestiaegsetel projektidel mingil põhjusel sage nähtus). V korruse keskosa on, samuti kui esiküljel, ülejäänud seinaga samal tasapinnal, kuid sellest karniisiga täielikult ära lõigatud. Väljaaste aknad alumiste aknaridadega samal joonel, kuid madalamad ning teistest tihedama ruudustikuga, jaotuvalt vertikaalselt kolmeks. Äärmiste aknaridade kohal V korrusel esiküljega samasugused ümarkaarsed uugid, ka poolringikujuline pööningu-uuk on esifassaadi omaga projektil identne. Ruudukujulised keldriaknad väiksed ja tiheda ruudustikuga, kuuest aknast äärmised on korteriakendega kohakuti, keskmised veidi nihutatud, sest hoovifassaadi keskel I korruse akende all madal väljaehitis, mille esiküljel võrdsete vahedega kolm pisikest ruudukujulist akent; selle Faehlmanni 6 poolsel küljel tagauks, teisel samasugune aknaruut. Selle treppi mahutava hoonemahu kohal on projektil kujutatud ümarkaarne kiviplaat kirjaga "ANNO 1925", mille kohal stiliseeritud kammkarbimotiiv (teostamata või hiljem eemaldatud). Hoovifassaadile Faehlmanni 6 poolsesse äärde hiljem lisatud teine väljaehitis. See on fassaadi keskel oleva esialgse väljaehitisega sarnane ja samas mahus, mistõttu ei riiva silma.</span>


source: A
code: 8135
name: Elamu F.R.Kreutzwaldi t. 15, 1938. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kreutzwaldi ja Faehlmanni tn. nurgal asuv L-kujulise põhiplaaniga Kreutzwaldi 15/Faehlmanni 1 (tollase aadressiga Kreutzwaldi 15/Faehlmanni 9) paikneb nurga suhtes nii, et lühem külg jääb Faehlanni tn. äärde (projektil esinev kirjapilt vastavalt Kreutzvaldi ja Fählmanni). Hoone jaotub kolmeks mahuks: 5-kordne ja seitsme aknarea laiune Kreutzwaldi tn. ääres, 5-kordne ja kuue aknarea laiune Faehlmanni tn. ääres, ning 6-kordne ühe aknareaga torn nende ühenduskohal, kusjuures torn astub mõlema mahu ehitusjoonest veidi tagasi. Kivist elumaja projekt on sügisest 1938, arhitekt Elmar Lohk, projekti aluseks oli arhitekt Tõnis Mihkelsoni eelprojekt; mõlemad olid ka ise "Tare" liikmed ja elanikud. Maja ehitati aasta jooksul, see valmis ennetähtaegselt 1939. aasta lõpul. Valmides pälvis elamu hüüdnime "kaptenite maja" – Faehlmanni tn. poolses trepikojas elasid esiti pea eranditult laevandusega seotud erialade inimesed. Kuid peatselt järgnes natsionaliseerimine, 1940. aastatel jagati "Tare" võrdlemisi suured korterid enamasti mitme pere ühiskorteriteks. Sõja ajal said kõik "Tare" majad raskeid kahjustusi, korduvalt purunesid paljude tänavaäärsete tubade aknad, kohati ka katused. 1944. aastal muudeti "Tare" elamuehituslikuks kooperatiiviks, mis tegutses 1949. aastani. Hoone seinad silikaat- ja põletatud savikivist (tellisest), keldrikorrus paekivist, laed raudbetoonist. Elamut katab madal kelpkatus (lamekatust ei suudetud Eestis 1930. aastail tehnilistel põhjustel veel realiseerida, ent seda moodsas arhitektuuris armastatud võtet püüti siiski mingil moel jäljendada), kattematerjaliks algusest peale plekk. Fassaadiviimistlus on teostatud, nagu projekt ette nägi: krohvitud, lubivärviga toonitud, portaalide ümbruses graniitkrohv, paekiviplokkidest vundament krohvimata (Faehlmanni tn. pool viimane tänaseks mattunud kõnnitee varju). Elamul on kaks trepikoda, millest mõlemad avanevad nii tänavale kui hoovi. Tänavapoolsed sissepääsud paiknevad Kreutzwaldi tn. äärse fassaadi kangialuse värava kõrval ning Faehlmanni tn. äärse fassaadi keskosas. Tumedast puidust kahepoolsed tiibuksed on suure klaaspinnaga ning suure, üle akna kulgeva dekoratiivse ja nurgelise metallist käepidemega. Mõlemad välisuksed astuvad hoone välisseinast enam kui meetri võrra sissepoole ning nende kohal on avar jaotuseta framuug. Ukseava flankeerivad vahetult I korruse aknad, mis kulgevad kolme eri laiusega ossa jaotatuna üle n.-ö. mahalõigatud nurga, kusjuures kõige laiem neist on tänavapoolne aken. Ukse ja sellega külgnevate akende kohal eendub seinast u. poole meetri võrra sirge varikatus, mille all ja ülaservas väikse astmega karniis. Välisuste kogu kirjeldatud ümbrust tõstab esile tumehall graniitkrohv. Mõlema ukse ees projektil 3-astmeline trepp, Faehlmanni tn. ääres seoses kõnnitee rajamisega tänaseks vaid üks aste. Hoovipoolsed välisuksed on tagasihoidlikuma lahendusega, nende ees väikse mademega kivitrepp. Kreutzwaldi tn. äärse välisukse kohal III–V korrusel rõdu. II–V korrusel kulgeb lai rõdu ka üle maja nurga, jättes pikema külje Faehlmanni tn. poole. Rõdude kivirinnatisi ehib eenduv ning kergelt tumedamaks värvitud poolringikujuliste paisutustega raamistus, alumises küljes paisutuskohtades poolringikujulised avad. Rõdude põrandaplaadi alumine äär kujundatud astmelise karniisina. I korruse akende all kulgeb tänavapoolsetel fassaadidel katkematu simss (kuigi projektil see teispool kangialuse väravat ei jätku), seda katab plekist veelaud. Katusekarniis katkeb nurgatorni kohal, torni ülaäärest u. meetri võrra allpool samasuguse profiiliga simss, mille kohal väikse poolringi kujulised reljeefpinnad, sarnased rõdupiirete dekoorile. Kandilised vihmaveetorud on mahutatud seinapinnaga samale joonele, kulgedes simsi alt läbi, fassaadiga sama värvi. Aknad paiknevad korrapäraste ridadena. Projektil pea kõik aknad ruudukujulised, vertikaalselt pooleks jaotatud. Vaid Faehlmanni tn. poolse mahu torniga külgnevad nurgaaknad jaotatud neljaks püstiseks ristkülikuks, millest üks avaneb Kreutzwaldi tn. poole, kusjuures nurga kohal astub sein akna ulatuses välisseinast u. 10 cm sissepoole (II–V korrusel kõige parempoolsema akna asemel klaasist rõduuks). Ehitamise käigus tõusid päevakorda hoone nägusamaks kujundamise, samuti mõne korteri laiendamise küsimus. 1939. aasta veebruaris valmis fassaadi muutmise projekt: kaks Faehlmanni tn. ääres mõlemal pool eelviimases aknareas mitte ruudu-, vaid ristkülikukujulised, vertikaalselt kolmeks jaotatud aknad (keskmine külgmistest laiem). See, et hoone ilmes – eriti detailides – tehti ehituse käigus muudatusi, oli tollal tavaline, sest tavaliselt teostas ehituslikku järelevalvet arhitekt ise ning projektile lisati ka jooksvalt parandusi. Aknaridadega kohakuti on vundamendijoonest mõni cm allpool veidi kitsamad madalad sokliaknad, mis jaotuvad kaheks ruudukeseks. Suuremaid korteriaknaid (v.a. nurgarõdu kohal), samuti sokliakende kolme külge ning kangialuse sissepääsu simsist ülespoole jäävat osa ümbritseb kergelt eenduv heledam u. 10 cm laiune riba. Tänavapoolsete portaalide mõlemad küljel on seinal, simsi kohal, projektil näidatud dekoratiivsed metallvardad; nurgatorni otsas projektil sepistatud piirdega piksevarras, mõlemad teostamata. Hoovipoolsel küljel esineb ruudukujuliste akende kõrval kitsamaid köögi- ja veelgi kitsamaid teenijatoaaknaid. Faehlmanni 3 poolses ääres rida laiu magamistoaaknaid, kolmeks jaotatud. Hoovipoolse välisukse kohal II–V korrusel trepimademelt avanev rõdu. Rõdude piirded hoovi pool sepistatud, varvad vertikaaljoonte ja ringimotiividega. Projektil ei esine pööningu poolringikujulised uugid, kuid ilmselt on tegu siiski ehitusaegse lahendusega. Sealsed poolringikujulised aknaraamid vertikaalselt poolitatud. Korterelamu mõlemad otsaseinad ulatuvad täpselt krundi piirini. Kreutzwaldi 11 poolses kergelt viltu kulgevas seinas ühtegi ava ei ole, nähes ette võimalust ehitada kohe selle vastu tänavajoonele (praegu tühjale kohale Kreutzwaldi 13 ees) järgmine korterelamu. Otsasein põhiosas tänavaäärsete fassaadidega sama värvi, alaosa u. soklitsooni ulatuses krohvimata kiviplokkidest, kohati ka silikaattellisest, tsooni liigendavad kivist aiaposti laadsed eendid. Faehlmanni tn. poolse mahu otsaseinale liitub vahetult hulga madalam naabermaja Faehlmanni 3. Pääsu hoovile võimaldas sõiduvahenditel elamu Kreutzwaldi 11 poolses otsaseinas I korrust läbiv kangialune (laius 2,8 m). Faehlmanni tn. poolse mahu hooviseinas keldrikorrusel kolm garaaži; kahepoolsete uste ülaosas väike aken. Õu asfalteeritud. Kreutzwaldi 11 poolse otsaseina hoovipoolsest nurgast lähtub kuni Kreutzwaldi 13 nurgani kulgev madal piire: halli graniitkrohvviimistlusega kandiliste masajate aiapostide vahel, mis horisontaalselt liigendatud, on neist kitsama vundamendi kohal kahe rõhtsa metallvarbaga piirdelõik, keskosas värav. Piki Kreutzwaldi tn. jätkab maja joont selle nurgast Kreutzwaldi 11 tänavapoolse nurgani kulgev kõrge piire, kandiliste kivist postide ja nendevahelise tiheda metallvarbade reaga.   Tolle aja elumaja kohta tähelepanuväärselt oli trepi kõrvale mõlemasse trepikotta ette nähtud äärmiselt luksuslik element – lift. Trepikojad kulgevad hoovipoolsel küljel, läbides I korrusel kogu maja. Trepikodade sein kumerdub hooviseina pool, poolkaare keskel avaneb trepimademelt ülemistel korrustel rõdu (I korrusel samal kohal hoovipoolne välisuks). Trepi piire kivist, avausteta, selle peal puidust käsipuu. Trepikoja põrandaid ja mademeid katab kollase, valge ning tume- ja helehalliga geomeetriline kiviparkett. I korruse tänavapoolset trepikäiku eraldab ülejäänud trepikojast mõlemal juhul kahe tiivaga tumepruun puidust vaheuks kõrgete püstakendega. Lisaks välisele moodsusele oli 1920.–1930. aastate esinduslikele kortermajadele enamjaolt omane kõrge ehituskvaliteet, ruumikad ja valgusküllased korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), esinduslikud viimistlusmaterjalid, näiteks kõigis tubades puitparkett. Mõlemast trepikojast avaneb igal korrusel kaks korterit, korteriuksed moodsad ja esinduslikud kahe poolega tiibuksed, uksepindu liigendab heledam riba. Terves majas ei ole ühtegi identse plaaniga korterit, ka ruutmeetritelt sama suurtes korterites on variatsioone uste ja vaheseinade paiknemises. Nii on pakutud võimalusi kõikvõimalikele tolle aja jõukama klassi peretüüpidele. Korterid 4–7-toalised, kõigis ka köögist avanev pisike teenijatuba (kuigi "Tare" põhikirja nägi ette vaid väikekorterite ehitamist). Vaid I korrusel asub kangialuse kõrval üks 1-toaline korter, mille avara, maja suurima köögi puhul jäetud võimalus see vaheseinaga poolitada, muutes sel juhul korteri 2-toaliseks; selles korteris vannituba ja tualett koos, kõigis teistes korterites paiknesid need eraldi. Ilmselt on tegu kojamehe/majahoidja/kütja korteriga. I korrusel asuvad lisaks 4-, 5- ja 6-toaline korter. II korrusel asuvad kaks 5-toalist, samuti 4- ning 7-toaline korter. III korrusel 5-toaline, kaks 4-toalist ning 7-toaline. Viimasest avanes trepikotta kaks välisust (tagumine uks erandlikult ühe uksepoolega), nii et osa korterist kasutatav eraldi väiksema akorterina, kus ruumikas esik, lai siseaknaga, kraanikausiga tualett (maja ainus selline); vastavalt vaheuste sulgemisele üks või kaks tuba (ühes ka kraanikauss), kuid puudus eraldi vannituba ja köök. IV korrusel 4- ja 6- toaline ning kaks 5-toalist, kusjuures jäetud võimalus üks 4- ja 5-toaline korter ühendada. V korrusel samuti 4- ja 6- toaline ning kaks 5-toalist, kuid ühes 5-toalises kaks sissepääsu (üks neist ühe uksepoolega ning teistest ustest lihtsam ja madalam) ning kahe tualetiga, võimaldades samuti allüürniku võtmist; selles ülejäänud korterist eraldi kasutatavas toas ka rõdu. Korterid kõrgete lagedega – korruse kõrgus 3,35 meetrit – ja valgusküllased, aknad avanevad mitmesse ilmakaarde. Köögid paiknevad hoovipoolses küljes, trepikoja kõrval, jättes välisseina ääres lõõride ja trepikoja kaarduva seina arvelt ruumi sahvrile ja seinakapile. Sisseehitatud kappe ja panipaiku esines arvukalt kõigis korterites, sh. teenijatoas. Esikud on avarad, eriti suuremates korterites; sageli korteris mitu vaheesikut, mis kohati kasutatavad ka läbikäidava toana. Mitmes korteris kaks või kolm kõrvuti paiknevat tuba (nt. elu- ja söögituba) omavahel ühendatavad seina sisse minevate lükand- või n.-ö. kokkuvolditavate ustega, esinduslikumatesse tubadesse viivad kahepoolsed tiibuksed. Kahe tänava nurgale avaneva laia, üle nurga kulgeva akna ees madal lai aknalaud/iste. Mitmes magamistoas ilmselt abieluvoodi tarbeks jäetud kergelt tagasiastuv lai nišš. Kohati jäetud võimalus panipaikade ja uste paiknemist ümber mängida. Majal oli oma keskküttesüsteem, sooja vee varustus. Osalise rekonstrueerimise tehniline tööprojekt 1968. aastast, sisaldades osalist kapitaalremonti. 5-kordse maja nurga kohal tornilaadne lisakorrus (VI korrus), mis ehitati välja 2-toaliseks korteriks. Sissepääs endise lifti mootorite ruumi kaudu. Lagede kõrgus seal 2,5 m. Lähtus materjalikasutuses ülejäänud maja puhul rakendatud materjalidest, seinapaksustest jms. Sellega seoses laiendati torni olemasolevat Kreutzwaldi tn. poolset akent alumiste korruste eeskujul (projektil oli sel kohal väike ümaraken) ning lisati Faehlmanni tn. poole kaks rõhtsa ristküliku kujulist akent, hoovi poolses küljes lisandus katuseaken. Nurgatorni peale hiljem lisatud omakorda väikse ümardatud nurkadega tornike, mille Kreutzwaldi tn. poolses seinas uks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks linn ise enamasti suuteline ei olnud, selleks motiveeriti ja kohustati mitmeti aga kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid (nt. Raua tn. 25–35 umbsopp). Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne ilme; sammu moodsuse suunas tähistas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. 	Suuremaid, kivist 4-kordseid üürimaju hakkas Raua ja Kreutzwaldi tn. kanti kerkima 1910. aastatel. Mõneti perifeerset staatust kesklinna suhtes kinnitas seegi, et igal järgmisel projektil esineb variatsioone tänavanimedes. Kreutzwaldi tn. kandis tollal Romanovi, Faehlmanni (Fählmanni) tn. Pavlovi nime, kohati on kavandatavate hoonete asukohta seletatud politseiaia järgi. Nii on tolleaegsetele projektidele kõnesoleva ansambli tähistuseks 1920. aastate algul märgitud "Romanowi-Pawlowi tänava nurk", kohati ära toodud ka Politseiaia lähedus. Hilisem Gonsiori tn. esines elamugrupi projektidel alles nimetuse all "projekteeritav tänav". Tänase Faehlmanni ja Kreutzwaldi tn. nurga ümber koondunud elamute grupp esindab hästi Eesti 1920.–1930. aastate arhitektuuri erinevaid palgeid. Ühest küljest on esimesena püstitatud hoonete näol olemas uhked näited n.-ö. esindustraditsionalismist (kõrge kelpkatus, tiheda ruudustikuga aknad, rohkelt liigendavaid dekoorielemente ja eenduvaid pindu), kombineeritud laenudega erinevatest ajaloolistest stiilidest: ansambli hoonetes on vihjeid renessansile, barokile, klassitsismile, kuid mahtudelt on korterelamud kaasaegsed. Teisalt on ansambli hilisemates elamutes (Kreutzwaldi 15/Faehlmanni 1, samuti Kreutzwaldi 19 Gonsiori tn. poolne osa ning Gonsiori 25) tunda ka puhtaid geomeetrilisi vorme armastava funktsionalismi mõju (lame katus, suured aknad, siledad krohvitud pinnad), mis hakkas Eesti ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel. Kuigi grupp oli kujunenud hoone haaval, mitte tervet ala hõlmava planeeringu alusel, vastavad ansambli majad hästi uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.), lisaks esineb naabermajadel mitmel juhul sarnaseid dekoorimotiive, mis eeskätt ühe ja sama arhitekti teene (Herbert Johanson). Tähelepanuväärselt on tegu võrdsete omanike koondumisel ja ühistellimusel valminud hoonetega, mitte ühele omanikule kuuluvate üürimajadega, kusjuures korterid võisid kuuluda nii elanikule kui olla ühingu ühisomandis (st. väljaüüritavad). Rea kõrvutiasuvate majade taga on omaaegse nimega "wäikekorterite ehitus-ühing Tare", asutatud 1923. aastal. Ansamblisse kuuluvad tänase aadressiga Faehlmanni 4, Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17, Kreutzwaldi 19 (kõik kavandanud Herbert Johanson), Gonsiori 25 ja Faehlmanni 1/Kreutzwaldi 15 (mõlemad arhitekt Elmar Lohk). Viies majas oli kokku ligi sada korterit. "Tare" põhikirja järgi oli ühingu eesmärgiks max. 4-toaliste odavate väikekorterite ehitamine. Elanikeks olid enamasti edukad inimesed erinevatelt edumeelsetelt aladelt, sh. rida arste, meremehi, ärimehi, intelligente. Ka elutingimuste poolest on tegu väga luksuslike majadega – valdavalt ehitati Tallinnas 1920. aastatel 1–2-kordseid köök-tubadega puumaju, 1930. aastatel ka juba veidi suuremate tööliskorteritega nn. Tallinna tüüpi maju, kus harva oli korteris sees aga nt. vannituba. Ehitusjärgselt olid ümbritsevad tänavad liiva ja mulla kattega, 1932. aastal sillutati Kreutzwaldi ja Faehlmanni tn. nurk väikeste munakividega, mille vahel killustik ja peal kruus. Juba 1927. aastal kavandati välisuste ette paeplaatidest kõnniteid ja asfalteeritud alasid.</span>


source: A
code: 8136
name: Elamu F.R.Kreutzwaldi t. 19, 1932.a .
type: Elamu
alt_id: 933k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu koosneb kahest eri kõrguse ja ilmega mahust: madalamale, 4-korruselisele hooneosale liitub Gonsiori tn. suunas kõrgem, 6-korruseline maht. 4-kordne majaosa moodustab elamu põhjaosa, Gonsiori tn. poolne 6-kordne – lõunaosa. Hoone on kokku ehitatud samuti Johansoni kavandatud naabermajaga Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 (1925, laiendatud 1932); Johansonile omaselt on kõrvalmaja projektil ära toodud – see on 4-kordse mahuga sama kõrge fassaadiga, kusjuures majade vormikas karniis on nii tänava kui hoovi pool ühesugune ja jätkub sujuvalt naabermajal. Mõlema majaosa fassaad on Kreutzwaldi tn. pool nelja aknarea laiune. 4-kordne majaosa on varasema traditsionalistlikus laadis hoonestusega sarnaselt kõrge viilkatusega ja väljaehitatud katusealuse korrusega. 6-kordne majaosa aga pigem funktsionalistlikus laadis ja madala kelpkatusega, mis pidi tänavatasandilt vaadeldes jätma lamekatuse mulje (lamekatust ei suudetud Eestis 1930. aastail tehnilistel põhjustel veel realiseerida, ent seda moodsas arhitektuuris armastatud võtet püüti siiski mingil moel jäljendada). 6-kordne maht jätkus projektil paralleelselt Gonsiori tänavaga, jagunedes kolmeks trepikojaks, millest tagumise osas (praeguse Gonsiori 25 pool) oli hoone 5-korruseline. L-kujulise plaaniga maja mõlemad otsaseinad kulgesid projektil krundi omaaegsest piirist lähtuvalt viltu, tekitades põneva kujuga siseruume. 6-kordsest tiivast on teostatud vaid Kreutzwaldi tn. äärde jääv kolmandik (projekti teostamine pooles mahus otsustati "Tare" koosolekul juba 1931. aastal). 4- ja 6-kordset majaosa ühendavaks jooneks on ühesugused välisuksed: 2-poolsed puidust tiibuksed, suure püstaknaga ja uste alaosas reljeefse rosetimotiiviga. Ilmselt on tegu esialgse lahendusega, mis töötati välja ehitamise käigus, kuigi projektil on näidatud ukseavast kitsamad ühepoolsed uksed, mis jaotunuks horisontaalselt kolmeks võrdseks osaks. Mõlema ukse kohal framuug, mida vertikaalselt poolitab reljeefse rosetiga poolkettast välja kasvav kitsas liist. 4-korruselise mahu välisuks on kahe keskmise aknarea vahel, fassaadi keskel, ning astub seinapinnast sissepoole nii, et selle kahele küljele jäävad üle n.-ö. mahalõigatud nurga diagonaalselt kulgevad aknad. Fassaadi elavdab I korrusel paiknev teeninduspind, mis jääb välisuksest vasakule, Kreutzwaldi 17 poolsesse äärde, ning toob muidu sümmeetrilise fassaadi tervikilmesse nihke. Teeninduspinna aknad on suured, pea kogu seinapinda täitvad, ning nende vahel on teenindusruumil eraldi avara püstaknaga välisuks, millel suur, üle akna kulgev dekoratiivne T-kujuline metallist käepide. Kogu teeninduspinda ja trepikojaust hõlmava seinaosa kohal (s.o. 3/4 I korrusest) on väike simss/varikatus. Teenindusruumi uks on peaaegu tänava tasandil, korteritesse viiva trepikoja välisuks veidi kõrgemal; mõlema ees projektil trepp, mis kultuurkihi tõusmise ja kõnnitee ehitamise tõttu tänaseks jäänud projektil näidatust madalamaks. Soklitsoonis kõige parempoolsema aknarea all väike keldriaken, vertikaalselt poolitatud. 4-korruseline maht on tänava pool põhiosas korrapäraste aknaridadega: tervet fassaadi täidavad ühesuguse jaotusega enam-vähem ruudukujulised aknad, mille ülaosas kitsas rõhtne framuug (avatav, hinged all ääres) ja alaosas vertikaalselt kaheks jaotuvad aknapooled. Hoovipoolne fassaad on sümmeetriline. Keskse telje moodustab V korrusest veidi kõrgem trepikoda ning selle alaosas hoovipoolne välisuks: kahe tiivaga ja väikeste ruudukujuliste akendega nende ülaosas, ukse kohal varikatus. I ja II korruse ning V ja pööningkukorruse vahel trepikoja aken (vertikaalselt pooleks jagatud, ülemine alumisest poole madalam) ja vahepealsetel mademetel rõduuksed. Kesktelje mõlemal küljel pisikesed ristkülikukujulised sahvriaknad. Järgmise aknarea moodustavad läbi I–IV korruse kitsad püstise ristküliku kujulised framuugiga; V korrusel ruudukujulised vertikaalselt poolitatud aknad. 4-kordse mahu mõlemas ääres ristkülikukujulised aknad, vertikaalselt kaheks jagatud ja ülaosas kahe väikse ruuduga. Pööningukorrusel kaks pisikest poolringikujulist uuki. Soklitsoonis trepikojast 6-kordse mahu pool tihedalt kõrvuti kolm madalat keldriakent, teisel pool üks samasugune, kõik neljaks ruuduks jagatud. Kõiki I–IV korruse aknaid, v.a. välisukse paremal küljel olevat ja teeninduspinna) omi, ümbritseb tänava pool seinast kergelt eenduv ja toonilt tumedam u. 10 cm laiune riba; hoovi pool ümbritseb samasugune vöönd kõiki avasid peale sahvriakende. Välisuksest paremale jääv aken astub välisseinast kergelt sissepoole. Teeninduspinna välisukse kohal projektil u. ruudukujuline aken (nüüdseks kinni ehitatud), mida liigendavad rombideks jaotuvad diagonaalsed liistud. 4-korruselise mahu välisuksest paremale jookseb I korruse akende all simss (projektil sellest mõnikümmend cm allpool veel teine samasugune simss, mis ilmselt jäänud realiseerimata), see jätkub ka 6-korruselisel hoonemahul; sellest allapoole jääv seinaosa ülejäänust tumedam, nagu ka teeninduspinna akende alune seinaosa. Katusealuse, V korruse uugid on projektil ühe ruudukujulise, vertikaalselt poolitatud aknaga, tegelikkuses aga astub V korrus katusest mansardina välja terve 4-kordse mahu fassaadi ulatuses ning nendest eendub iga akna kohal 3-tahuline risaliit, millel igas küljes aken, keskmine teistest laiem (see, et hoone ilmes – eriti detailides – tehti ehituse käigus muudatusi, oli tollal tavaline, sest tavaliselt teostas ehituslikku järelevalvet arhitekt ise ning projektile lisati jooksvalt parandusi). Akende kohal jookseb üle risaliitide simss; risaliitide ülaääres, räästa all, karniis, mis põhiosas diagonaalselt kulgeva profiiliga. Risaliitide vahele jäävat püstise ristküliku kujulist heledamat seinapinda kaunistab eenduv ristkülikumotiiv. Risaliidid ja nendevahelise pinna ülaosa helehalliks värvitud. V korruse hoovipoolne külg moodustub pea kogu seina laiusest väljaastest, mis hoovifassaadiga enam-vähem samal tasapinnal. 4-korruselise mahu tänavaga paralleelse harjaga viilkatuses neli korstent. Mahu mõlemas ääres jookseb naaberfassaadi visuaalselt eraldav vihmaveetoru (ka projektil näidatud); mansardkorruse tahkrisaliitide vahelisel pinnal kulgevad vihmaveetorud T-kujuliselt. 6-korruseline maht on, nagu öeldud, teostatud vaid osaliselt. Projektil jätkus hoonemaht piki Gonsiori tn. veel enam kui poole võrra, kusjuures Gonsiori tn. poole pidi tulema kaks sissepääsu; praeguse Gonsiori 25 poolse trepikoja osas 5-korruseliseks muutuva mahu peale oli kavandatud avar terrass – osalt metallpiirdega, osalt kivirinnatisega. Teostatud kujul on majaosa mõlemat pidi nelja aknarea laiune. Mahu räästa all jooksev karniis moodustub reast astmetest, mida katkestavad tihedalt paiknevad konsoolid; karniis kulgeb ümber mahu ka hoovi pool, kuid mitte Gonsiori 25 poolses seinas, eendudes kahel pool jõuliselt seinast, tähistades projektil jätkuma pidanud fassaade (5-korruselise osa karniis olnuks tagasihoidlikum). Majaosal on neli korstent. Sissepääs on Kreutzwaldi tn. poolse fassaadi keskel, kahe keskmise aknarea vahel, ning astub seinapinnast sissepoole nii, et selle kahele küljele jäävad üle n.-ö. mahalõigatud nurga diagonaalselt kulgevad aknad, mis astuvad seinapinnast kergelt sissepoole. Välisukseni viib kivitrepp. Ukse ja sellega külgnevate akende kohal eendub simss/varikatus. Samamoodi pidi lahendatama kaks ülejäänud sissepääsu. 6-kordse hoonemahu korrapäraste ridadena paiknevate akende jaotus on samasugune 4-kordse mahu omadega: alaosas vertikaalselt kaheks jaotatud ja kitsa rõhtsa framuugiga, kuid nendevahelisel liistul dekoratiivsete horisontaalsüvendite rida. Soklitsoonis aknaridadega kohakuti (v.a. sissepääsu kõrval) väiksed vertikaalselt poolitatud keldriaknad. Kõiki Kreutzwaldi ja Gonsiori tn. poolseid aknaid ümbritseb kergelt eenduv heledam u. 10 cm laiune riba. I korruse akende all jookseb tänavaäärsetel seintel simss (projektil sellest allpool ka teine samasugune simss), millest allapoole jääv seinaosa tumedam. Hoovipoolne välisuks traditsionalistlikus laadis: tahveluks, mille ülaosas väike ruudukujuline diagonaallistudega aken. Selle kohal I ja II korruse ning VI ja pööningkukorruse vahel trepikoja aken (vertikaalselt pooleks jagatud, ülemine alumisest madalam) ja vahepealsetel mademetel rõduuksed. Neist Gonsiori 25 poole jääb I–V korrusel tihedalt kõrvuti kaks rida kitsaid püstise ristküliku kujulisi framuugiga aknaid; VI korrusel samal teljel üks laiem aken, alaosas vertikaalselt poolitatud, ülaosas rõhtsa framuugiga (soklitsoonis samal joonel madal aken, neljaks ruuduks jagatud). I–V korrusel neist veelgi Gonsiori 25 pool imekitsad sahvriaknad (IV korrusel kinni müüritud); VI korrusel samasugused trepikoja mõlemal küljel. 4-kordse mahu pool, Kreutzwaldi tn. vastasseinas hoovi pool rida kitsaid sahvri- ja ristkülikukujulisi köögiaknaid, viimased vertikaalselt kaheks jagatud ja ülaosas kahe väikse ruuduga. Ka Gonsiori 25 poolsesse seina tekitatud avaused: III–VI korrusel seina keskosas kõrvuti kaks pisikest püstise ristküliku kujulist akent. Pööningukorrusel nendega kohakuti kaks ümarakent. Lisaks välisele moodsusele oli 1920.–1930. aastate esinduslike kortermajade enamjaolt tunnuslik kõrge ehituskvaliteet, üsna ruumikad ja valgusküllased korterid, head sanitaartingimused (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), uhked viimistlusmaterjalid (näiteks kõigis tubades puitparkett). Avar trepikoda läbib I korrusel mõlemas mahus kogu maja ja kulgeb hoovipoolsel küljel. 6-korruselise mahu teostatud osas on trepikoda I korrusel L-kujuline ning eriti ruumikas; trepi tänavapoolsel küljel korteriesist eraldavas kiviseinas dekoratiivne ümarkaarne ava (projektil masajas ümarsammas). I korruse tänavapoolset trepikäiku eraldab ülejäänud trepikojast mõlemal juhul kahe tiivaga puidust vaheuks kõrgete püstakende ja alaosas reljeefsete medaljonidega. Trepikodade põrand I korrusel ja ka välisuste ees laotud keskosas malelauamustris beežikas-valgetest ja pruunidest ning äärtes pruunidest põrandakividest, mis omakorda koosnevad pisikestest mosaiiksetest tükkidest. Trepimademetel kiviparketi asemel must-valge terratso-marmoreering. Trepiastmed paekivist; trepi metallpiire püstvarbadega, käsipuu puidust. Kõigis neljas kavandatud trepikojas oli ette nähtud tollal elumajades äärmiselt luksuslik element – lift, mis kahes olemasolevas trepikojas ka teostatud ja töökorras (Gonsiori tn. pool tähelepanuväärselt säilinud esialgne uhke puidust kattega siseviimistlus). Trepikoja hoovipoolses seinas avanevad korruste vahelistelt trepimademetelt rõdud, püstvarbadest metallpiirdega; 6-kordse majaosa rõdu Gonsiori tn. vastasseinas (projektil täitis see terve omavahel nihkes oleva 6- ja 4-korruselise mahu vahele jääva sisseaste, kulgedes korteri- ja sahvriakna ees). Rõdule viivad kitsad kahepoolsed puidust tiibuksed, suurte akendega, alaosas ühe tahvliga; ukse kohal avar framuug. 4-korruseline majaosa jaguneb I korrusel suurte aknavitriinidega teenindusruumiks, kuhu pääses vaid otse tänavalt, ja kaheks korteriks – 1- ja 3-toaline. II–V korrusel kolm 2-toalist korterit, mõnes neist köök projektil toa ühes nurgas. Katusealusel V korrusel korterid sama plaaniga, kuid veidi väiksemad (projektiga võrreldes on tänavaäärseid tube suurendatud ka laiendatud uukide võrra). 6-korruselises majaosas igal korrusel kolm korterit: kaks 2-toalist ja 3-toaline. II–VI korruse Kreutzwaldi tn. poolsed korterid I korruse trepikoja arvelt veidi suuremad. Kahe teostamata trepikojaga oleks igal korrusel lisandunud veel 4–6 korterit, sõltuvalt korrusest. Kahe väljast erineva hoonemahu korterid olid siselahenduselt kavandatud sarnastena. Pea kõigis korterites olemas kokkuehitatud vannituba ja tualett ("vann ühes klosetiga", v.a. üks korter I korrusel, kus ainult tualett – viimane oli ilmselt mõeldud kojamehe ja kütja korteriks – majal oli oma katlamaja ja keskküttesüsteem), kohati pidi neid valgustama seina ülaosas olev siseaken. Köök enamasti koos omaette aknakesega sahvriga. Mõnes korteris mitu esikut; esineb panipaiku, sisseehitatud kappe; elutoaseinas nišše, alkoove. Mitmes korteris kaht voodit või laia abieluvoodit mahutav magamisnurk ülejäänud toast vaheseina ja nt. kardinaga eraldatud. Suuremates korterites köögi kõrval voodinišiga teenijatoad. Jäetud võimalus ühe toa eraldi kasutusele andmiseks allüürnikule. Käesolevas majas mõned kõrvutiasuvad korterid juba maja valmides üheks suureks korteriks kokku ehitatud. Keldris asus pesuköök (et pesupesemisega seotud toimingud ei segaks pererahva tegemisi). 6-kordse mahu tagumisest tänavapoolsest nurgast lähtub Gonsiori 25 nurgani kulgev kivist vundamendi ja postidega kõrge piire, postide vaheline osa metallvarbade ja nende kohal dekoratiivse paisutusega; piirdeaia keskosas värav. Gonsiori tn. poolsele majapoolele liitub Gonsiori 25 poolsel küljel pisike eraldi katastrinr.-ga hilisem juurdeehitus – garaaž (78401:113:1420, Gonsiori 23a). 1934. aastal toimus valmivas majas tulekahju, milles kannatas eriti katus ja pööning; ülesehitamist-restaureerimist juhatas arhitekt Tõnis Mihkelson, kes on ka ise samas majas elanud. 1940. aastatel jagati "Tare" võrdlemisi suured korterid enamasti mitme pere ühiskorteriteks. Elamu keldrisse (samuti naabermajade Kreutzwaldi 17/Faehlmanni 2 ja Faehlmanni 4 keldrisse) ehitati sel ajal kohalike ja ümberkaudsete majade elanike tarbeks välja pommivarjendid. Sõja ajal said kõik "Tare" majad raskeid kahjustusi, korduvalt purunesid enamike tänavaäärsete tubade aknad, kohati ka katused. 1944. aastal muudeti "Tare" elamuehituslikuks kooperatiiviks, mis tegutses 1949. aastani.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks linn ise enamasti suuteline ei olnud, selleks motiveeriti ja kohustati mitmeti aga kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid (nt. Raua tn. 25–35 umbsopp). Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne ilme; sammu moodsuse suunas tähistas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Suuremaid, kivist 4-kordseid üürimaju hakkas Raua ja Kreutzwaldi tn. kanti kerkima 1910. aastatel. Mõneti perifeerset staatust kesklinna suhtes kinnitas seegi, et igal järgmisel projektil esineb variatsioone tänavanimedes. Kreutzwaldi tn. kandis tollal Romanovi, Faehlmanni (Fählmanni) tn. Pavlovi nime, kohati on kavandatavate hoonete asukohta seletatud politseiaia järgi. Nii on tolleaegsetele projektidele kõnesoleva ansambli tähistuseks 1920. aastate algul märgitud "Romanowi-Pawlowi tänava nurk", kohati ära toodud ka Politseiaia lähedus. Hilisem Gonsiori tn. esines elamugrupi projektidel alles nimetuse all "projekteeritav tänav". Tänase Faehlmanni ja Kreutzwaldi tn. nurga ümber koondunud elamute grupp esindab hästi Eesti 1920.–1930. aastate arhitektuuri erinevaid palgeid. Ühest küljest on siin olemas uhked näited n.-ö. esindustraditsionalismist (kõrge kelpkatus, tiheda ruudustikuga aknad, rohkelt liigendavaid dekoorielemente ja eenduvaid pindu), kombineeritud laenudega erinevatest ajaloolistest stiilidest: ansambli hoonetes on vihjeid renessansile, barokile, klassitsismile, kuid mahtudelt on korterelamud kaasaegsed. Teisalt on ansambli hilisemates elamutes (Kreutzwaldi 15/Faehlmanni 1, samuti Kreutzwaldi 19 Gonsiori tn. poolne osa) tunda ka puhtaid geomeetrilisi vorme armastava funktsionalismi mõju (lame katus, suured aknad, siledad krohvitud pinnad), mis hakkas Eesti ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel. Kuigi grupp oli kujunenud hoone haaval, mitte tervet ala hõlmava planeeringu alusel, vastavad ansambli majad hästi uutele linnaehituslikele nõuetele (ühtne kõrgus, sarnased mahud, katusekalle jne.), lisaks esineb naabermajadel mitmel juhul sarnaseid dekoorimotiive, mis eeskätt ühe ja sama arhitekti teene (Herbert Johanson). Tähelepanuväärselt on tegu võrdsete omanike koondumisel ja ühistellimusel valminud hoonetega, mitte ühele omanikule kuuluvate üürimajadega, kusjuures korterid võisid kuuluda nii elanikule kui olla ühingu ühisomandis (st. väljaüüritavad). Rea kõrvutiasuvate majade taga on omaaegse nimega "wäikekorterite ehitus-ühing Tare", asutatud 1923. aastal; need on tänase aadressiga Faehlmanni 4, Faehlmanni 2/Kreutzwaldi 17 ja Kreutzwaldi 19 (kõik kavandanud Herbert Johanson); lisaks Gonsiori 25 ja Faehlmanni 1/Kreutzwaldi 15 (mõlemad arhitekt Elmar Lohk). Viies majas oli kokku ligi sada korterit. "Tare" põhikirja järgi oli ühingu eesmärgiks max. 4-toaliste odavate väikekorterite ehitamine. Elanikeks olid enamasti edukad inimesed erinevatelt edumeelsetelt aladelt, sh. rida arste, meremehi, ärimehi, intelligente. Hoonetel oli avar ühine õu, mis esialgu jaotus pesukuivatus-, kivikattega pallimängu- ning liivakastide ja pinkidega rohealaks, tänaseks on aga suuresti asfalteeritud ja kasutusel parkimisalana. Ka elutingimuste poolest on tegu väga luksuslike majadega – valdavalt ehitati Tallinnas 1920. aastatel 1–2-kordseid köök-tubadega puumaju, 1930. aastatel ka juba veidi suuremate tööliskorteritega nn. Tallinna tüüpi maju, kus harva oli korteris sees aga nt. vannituba. Ehitusjärgselt olid ümbritsevad tänavad liiva ja mulla kattega, 1932. aastal sillutati Kreutzwaldi ja Faehlmanni tn. nurk väikeste munakividega, mille vahel killustik ja peal kruus. Juba 1927. aastal kavandati välisuste ette paeplaatidest kõnniteid ja asfalteeritud alasid. Kahest kõrvuti paiknevast ja eriilmelisest kokkuehitatud majaosast koosneva korterelamu Kreutzwaldi 19/Gonsiori 23 on kavandanud 1932. aastal arhitekt Herbert Johanson. Maja eellooks oli korteriomanikkude ühingu "Turris" märtsis 1923 esitatud palve arhitekt Erich Jacoby ja insener A. Huene kavandatava 6-kordse kivist elumaja ehitamiseks Kreutzwaldi 17 külge. Esialgse projekti järgne kõrge kelpkatusega 5-kordne kivimaja sobitunuks ansambli esimeste hoonetega (Kreutzwaldi 15, Kreutzwaldi 17/Faehlmanni 2, Faehlmanni 4) hästi kokku: L-kujulise plaaniga maja Kreutzwaldi tn. äärne tiib olnuks veidi kitsam kui praegune kahest hoonemahust koosnev, jätkudes pikalt praeguse Gonsiori tn. pool. Kuid "Tare" rahaliste raskuste ja mitmete asjaolude kokkulangemise tõttu jäi see, nii välis- kui siselahenduselt küllaltki suurejooneline projekt (fassaadil rohkelt dekoorimotiive; suured 4–5-toalised korterid, kõigis teenijatuba, kusjuures pererahva ja teenija liikumine ka korteri sees teineteisest rangelt eraldatud) realiseerimata. Tegelikkuses Johansoni  kava järgi teostatud maja Kreutzwaldi 19 valmis 1932./1933. aasta vahetusel (esimesed elanikud kolisid sisse enne lifti ja ülemiste korruste trepi valmimist).</span>


source: A
code: 8137
name: Kaitseväe kalmistu väravaehitis, 1938. a.
type: Kalmistu
alt_id: 1000k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Triumfikaarest inspireeritud väravaehitis on ühtlasi ka mälestusehitis. Väravaava sisekülgedel maetute nimed, mis on veel osaliselt loetavad. Ehitise ümarkaarse sillusega väravaava alumine osa on klombitud paekivist. Väravakaare lukukivi on dolomiidist, kahel pool väravaava on ümmargused dolomiidist plafoonid. Ehitise dolomiidiga kaetud ülaosa eraldab paest vahekarniis, dolomiidi pind on kaunistatud urnimotiiviga. Ülaosa lõpetab kelpkatus. Ehitisega külgneb 70 cm paksune ja kuni 2 m kõrgune pealt paekiviplaatidega kaetud piirdemüür.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalmistu väravaehitise projekteeris arhitekt Edgar Johan Kuusik (1888-1974). Ehitis pühitseti 20. novembril 1938. aastal ja see säilis läbi nõukogude aja.</span>


source: A
code: 8138
name: Uus Raadiomaja Gonsiori t. 21, 1972. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Uue Raadiomaja hoone koosneb kahest teineteist täienavast osast. 10 korruselist monteeritavatest  raudbetoondetailidest ehitatud põhihoonet kasutatakse  algsel otstarbel: Eesti Raadio tööruumidena või muudele firmadele välja üüritud kabinettidena. Ehitise kõrgust ja õhulisust rõhutavad  pea- ja tagafassaadil ühtlaste vahedega pilastrid (valmistatud monteeritavast raudbetoonist).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Uus Raadiomaja, projekteeritud arhitektide  Ado Eigi ja Jüri Jaama poolt, on ehitatud 1972. aastal. Massehituse ja monteeritavate  raudbetoonehitiste õitseajal on suudetud luua tavapäratult kerge ja õhulisena tundunud hoone, vaatamata piiratud konstruktsioonivõimalustele.</span>


source: A
code: 8139
name: Elamu Gonsiori t. 25, 1937. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>5-korruseline keskkütte ja kahe liftiga korterelamu on ehitatud tellistest välis- ja kandeseintega, fassaade katab sile lubikrohv ja lubivärv. Sokli alumine osa on laotud puhta vuugiga paekivist, mida on kohati üle krohvitud ja värvitud. Elamu välistrepid on kaetud paekivist plaatidega. Hoone peafassaadi välisuksed on restaureeritud. Hoovifassaadi välisuksed on asendatud koopiatega, trepikodade aknad ja rõduuksed on restaureeritud. Trepikodades on säilinud originaalsed kivitrepid ja kiviparkett, puidust postkastid ning mõned originaalsed korterite uksed.
Fassaadile paigaldatud klaasist tahvel helilooja Lepo Sumera mälestuseks, kes on seal elanud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Gonsiori tänavale 1937. aastal Väikekorterite ehitusühingu „Tare“ tellimusel ehitatud viiekorruseline funktsionalistlik hoone. Projekti autor oli T. Mihkelson. Algselt oli  hoonel ristkülikukujuline põhiplaan. Ehitusajal otstes lisati hoonele ärkliseinad. Projekti järgi kahe trepikojaga ja liftidega hoonel olid 2-, 3-, 4-, ja 5-toalised mugavustega korterid. Suure sahvriga köök, teenijatuba ja WC olid korterites paigaldatud ühtsesse plokki, eluruumid olid avarad, suurte akendega. 5-toalises korteris oli kamin. 1938. aastal tehti hoonele lisaprojekt koos väikse korrektuuriga. Samal ajal ehitati õues garaažihoone (arhitekt E.Lohk).
1940. aastal hoone natsionaliseeriti. 1941. aastal sai hoone katus suurtükitules kannatada. Hoone tagastati 1945. aastal korteriühistule, mis reorganiseeriti elamuehituslikuks kooperatiiviks, mis haldas hoonet kuni 1949. aastani.</span>


source: A
code: 8140
name: Al. Nevski kalmistu nn. punane kabel, 19.-20. saj.
type: Kalmistu
alt_id: 998k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on historitsistliku kabeliga Aleksander Nevski kalmistul. Punastest tellistest laotud madal nelinurkse põhiplaaniga kabelihoone on ilmekas kalmistu väikevorm, mille seinapindu ilmestab rikkaliku profileeringuga erineva kujuga tellistest akna- ning ukseavade ümbrustes. Kabelihoone asub paekivisoklik ning selle katuseäärsed seinapinnad igas küljes asub kaarjalt kujundatud ehisviil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kabel asub siselinna kalmistu ajaloolisel Vene õigeusulitse matmispaigas. Juba 1775. aastal on rajatud Aleksander Nevski kalmistu, 1856. aastal ehitati kalmistule Aleksander Nevskile pühendatud väike kivikirik, mis hävis 1944. aasta märtsipommitamise ajal. Endise kiriku läheduses asub 19. sajandi lõpus rajatud kabelihoone.</span>


source: A
code: 8141
name: Laiarööpmelise raudtee Hiiu jaamahoone, 1929. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 880k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegu on madala tüüpilise arhitektuuriga jaamahoonega, mille eripäraks on ehitusmaterjal. Tegu oli Eesti ühe esimese hoonega, kus on kasutatud põlevkivituhktelliseid. Hoone katusekattena kasutati keraamilistest valtskividest katusekatet. Hoonel on kaasajal kivikattega kelpkatus, aknad on pikliku kujuga, ning väikeseruudulise jaotusega. Hoonel on lihtsa kujundusega puidust tahveluksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aastaks 1929 sai valmis uus Hiiu jaamahoone, mis oli ehitatud raudteevalitsuse projekteerimisbüroo projekti järgi. Hoones avati ka 1932. aastal postiagentuur. Piletimüük jaamas lõppes 1998. aastal, hoone korrastati 2000ndatel, hoone on kasutusel äripindadena.</span>


source: A
code: 8142
name: Elamu J. Poska t. 53, 1880-1923
type: Elamu
alt_id: 890k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone paikneb madalal krohvitud paekivisoklil, seinad on rõhtpalkidest ja kaetud laia rõhtlaudisega ning rikkaliku sae- ja puitpitsdekooriga, katusekatteks valtsplekk (kohati tugevalt deformeerunud ja läbi roostetanud). Peafassaadil domineerib keskne trepikojatorn. Seinapinnad on rikkalikult liigendatud nii tagasiastete kui erimustrilise laudisega. Hoonel on kaks rikkaliku puitpitsiga varikatust.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>J. Poska t. 53 kinnistul paiknevad selle kvartali vanimad elamud, mis püstitati N. Thamme projekti (1887.a) järgi 1880. aastate lõpus. Krundi esimene omanik oli pagaritööstur Georg Stude. Hoone algne fassaad oli osaliselt ühekordne ja veranda väiksem. 1902. aastal laiendati II korrust nii peafassaadi pool kui hooviküljel. 1923. aastal kohandati hoone aastaringseks kasutamiseks ning insener P. Meyeri projekti järgi laiendati verandat. Kinnistu oli kuni nõukogude okupatsiooni alguse ja natsionaliseerimiseni perekond Stude valduses.</span>


source: A
code: 8143
name: Postkontor ja pangahoone Jaama t. 14, 1912. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 855k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Jaama ja Raudtee tänaval asetsevad kaks hoone tiiba on seotud nurgatorniga tänavate ristumiskohas. Neogooti ning juugendi sugemetega hoonel on klombitud paekivist fassaadid, krohvitud on ainult ärklid. Katuse puhul on esindatud kald- ja koonuskatuse lahendused. Välja on ehitatud on nii hoone keldri- kui katusekorrus. Arhitektuuriajalooliselt väärtuslikud detailid on säilinud hoone fassaadil ning torniosas asuvas trepikojas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitati 1912. aastal parun Nikolai von Glehni (1841–1923) projekti järgi nõmme jaama postiagentuuri hooneks. Läbi aegade paiknesid antud mälestisel postkontor, pangakontor ja korterid. 1950. aastal olid hoones ainult eluruumid. Hiljem tehti katusekorrusele Tallinna Telefonivõrgu remondibrigaadi ametiruumid. 2017. aastaks on enamus siseruume ehitatud ümber, sh katusekorrusel kui ka esimese korruse on büroopindadel.</span>


source: A
code: 8144
name: Elamu Kalevi t. 27, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, soklikorrusega hoone. Väikeste üürikorteritega kivitrepikojaga puitelamu esindab nn Tallinna-tüüpi maja tagasihoidlikumat versiooni - projektis olnud mansardkatuse asemel rajati lihtne viilkatus ning fassaad kaeti tagasihoidliku rõhtlaudisega. Sellisena on tema väärtus eelkõige osana linnaehituslikust ansamblist. Pööningukorruse korteris on väärtuslike detailidena säilinud ehitusajast pärinevad tahveluksed ja ümmargune glasuuritud kahlitest ahi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu projekti on 1931. aastal koostanud H. Johanson (1884–1964) ja E. Habermann (1884-1944). Valmisehitatud hoone erineb mõnevõrra projektist. Soklikorrusel paiknenud äripinna sissepääs ehitati arvatavasti nõukogude ajal kinni ja sinna rajati keldrikorter. Vastavalt välisviimistluse projektile on hoonet korrastatud 2008. aastal. 2014. aastal ehitati välja elamu pööningukorrus.</span>


source: A
code: 8145
name: Elamu Kalevi t. 29, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline kivist trepikojaga ja mansardkatusega puitelamu paikneb Kalamaja linnaosas ning on kivitrepikojaga Tallinna tüüpi maja silmapaistev näide. Hoonel on tänavaseina keskteljel iseloomulik eenduv trepikoda, mille ümara vormiga katust katab kalasoomus-mustriline plekk. Kortermaja lahendus ei ole siiski unikaalne. Analoogse projekti järgi on väikeste kujunduslike ning plaanilahenduslike variatsioonidega hooneid Tallinnas ehitatud teisigi. Konkreetne lahendus erineb teistest samalaadsetest tänavaseina erkerite puudumisega. Säilinud on maja rajamisaegne ja stiili järgiv välisuks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud Wilhelm Salemani poolt ning ehitatud aastal 1931. Tegemist on ühega viiest samatüübilisest majast Salme tänaval või selle lähipiirkonnas.</span>


source: A
code: 8146
name: Elamu Kalevi t. 31, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline kivist trepikojaga ja kõrge mansardkatusega puitelamu paikneb Kalamaja linnaosas ning on Tallinna tüüpi kortermaja iseloomulikuks näiteks. Majal on tänavafassaadi keskteljel krohvimata silikaattellistest trepikojamaht, milles paljuruudulised puitaknad. Välisseinu katab põhiosas rõhtlaudis. Erandiks on mansardkatuse viiluosa, kus esineb vertikaallaudist ning kalasabamustrilised laudisepinnad tänavafassaadi akende vahel. Säilinud on hoone rajamisaegne puituks. Autentsena on säilinud ka hoone trepikoja interjöör. Hoone paekivist sokliosa ning ukse eenduv raamistus on krohvitud ja rustreeritud. Maja tagakülg on kujunduselt rafineeritum.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud arhitekt M. Kolki poolt ning ehitatud aastal 1932. Tegemist on omaaegse populaarse Tallinna tüüpi kortermaja iseloomuliku näitega.</span>


source: A
code: 8147
name: Elamu Kalevi t. 33, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on puidust püstplankseintega ja silikaattellistest trepikojaga ühtlaselt krohvitud Tallinna tüüpi kortermaja lahendusega, mille mitmed detailid nagu klaasitud välisuksed ja trepikojaakna ehispindade ornamentika, viitavad art déco-le ja traditsionalismile. Hoone sokliosa on kaetud terrassiitkrohviga. Fassaadi ilmestavad kergelt eenduva krohvipinnaga avarad aknad ning funktsionalismile tunnuslik terav ning jõuliselt eenduv räästas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone projekti autoriks on Eugen Sacharias (1906–2002). Maja valmis 1934. aastal. Tegemist on Tallinna tüüpi hoone erandliku ühtlaselt krohvitud ning traditsionalismile ja art déco-le viitava lahendusega.</span>


source: A
code: 8148
name: Ehisseinaga portaal ja aknakonstruktsioon Kinga t. 7/ Pikk t. 4, 6, 8, 16. saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1920. aastal arhitekt E. Kühnerti projekti järgi ümber ehitatud hoone Kinga tänaval. Astmeline raidportaal on fassaadil koos ehisseina ja suure aknaga. Teisest ajaloolisest aknast on järel ainult väikesed osad. Kogu ehisseina ulatuses on nn. lintvuuk. Säilinud ajaloolise aknakonstruktsiooni horisontaalimpost on 1920. aastal rekonstrueeritud. Portaalist on tehtud aken. Portaali mõlemal talumil on reljeefsed majaomaniku peremärkidega vapikilbid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Portaal pärineb 16. sajandist.</span>


source: A
code: 8149
name: Kivimäe jaamahoone, 1938. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 1032k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühekorruseline silikaattellisest valtsplekk kaldkatusega funktsionalistlik jaamahoone. Säilinud on hoone puidust avatäited. Vaid üks ukseava ja kaks väiksemat aknaava edelaseinas on hiljem silikaattellistega kinni müüritud. Väikeehitis asub laiarööpmelise Tallinn-Keila raudtee lõunapoolsel küljel Nõmme linnaosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivimäe jaamahoone valmis 1938. aastal arhitekt Hendrik Otlooti (1906–1965) projekti järgi.</span>


source: A
code: 8150
name: Elamu Kungla t. 20, 1920.- 1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruseline kõrge soklikorrusega korterelamu ehk nn Tallinna tüüpi maja, mille puitfassaad on sümmeetriline ning seda poolitab keskel kivitrepikoda. Hoone seinad on püstpalkidest ning keskne trepikoda on laotud puhta vuugiga silikaattellistest. Elamu on valtsplekist kelpkatusega. Hoone peafassaad ja sissepääs on Kungla tänava poole, soklikorrusel asunud ärirumidesse oli sissepääs ettenähtud Leigeri tänava poolt, mis tänaseks on kinni müüritud. Kungla 20 on üks esinduslikumaid Tallinna tüüpi maju, eristudes rikkaliku fassaadidekooriga, mida esialgse projektiga pole hoonele ette nähtud. 1938.aasta  fassaadi uuendamise käigus on nurgaliseene pikendatud räästani, akende alla lisatud rõhtlaudisest tahveldised ja keskne trepikoda on saanud rombikujulise jaotisega aknad. Tallinna tüüpi majale omaselt on hoonel esinduslik peauks - tegemist on kahepoolse 3 tahvliga puituksega, mille kohal on poolkaares valgmik. Praegune uks ei ole originaal ning on valmistatud ehitusaegse eeskujul. Hoonel on T-kujulise raamijaotusega aknad, mille ülemist osa jaotab peenike prosspulk. Esifassaadil trepikoja kõrval olevad aknad on laiemad. Praegused aknad on pea kõik uued, kuid raamijaotus on säilitatud. Trepikojas on alles ehitusaegne keraamilistest plaatidest põrand ning paekivist trepp ja käsipuu. Hoones on originaalkujul säilinud tahveluksi, aknaraame ning akna- ja ustesuluseid. Krundil asub lisaks korterelamule 1999. aastal ehitatud kuur. Kungla 20 ümbruses on võetud terve hoonetekogum kaitse alla, moodustades tervikliku kvartali.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Üürikorteritega maja projekteeris arhitekt Karl Tarvas (1885-1975), projekt kinnitati 1933. aastal. Hoone on valminud hoone omaniku Pauline Bessani toetusel, kelle rahastamine aitas teisigi Tallinna tüüpi maju. Hoone soklikorrusel asus äriruum, töökoda, WC, vannituba, pesuköök ja panipaigad. Enamasti 2-3 toalised I ja II korruse korterid olid mõeldud töölistele ja teenistujatele, olles nö vaheastmeks jõukama elanikkonna ja töölisklassi vahel. III korruse korterid on Tallinna majas sageli luksuslikumad, nii ka Kungla 20 puhul, kus III korrusel oli kaks 5-toalist vanniga korterit. P. Bessanil oli kombeks kuni oma järgmise maja valmimiseni elada äsja valminud korteris. 1936. aastal on kinnitatud III korruse ümberehitamise projekt, kus kahest suurest korterist tehti neli väiksemat. 1938. aastal on kinnitatud praeguse fassaadi projekt, millega lisati dekoorielemente. 1942. aastal M. Jakobsonile kuulunud hoone natsionaliseeriti, majja on selleks hetkeks märgitud 14 korterit. 2010. aastal kinnitati korterelamu pööningukorruse väljaehitamise plaan, mille teostamise käigus paigaldati hoonele ka katuseaknad.</span>


source: A
code: 8151
name: Elamu Kungla t. 22, 1932. a.
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruseline kõrge kelpkatusega puithoone. Hoone on tüüpiline eeslinna kivitrepikojaga puidust üürimaja ehk nn Tallinna tüüpi maja. Elamul on kolmele korrusele lisaks katusekorrus (katusekatteks plekk) ja paekivist soklikorrus. Hoone peafassaad ja sissepääs on püstitatud Leigeri tänava poole. Hoone fassaadid on kesktelje suhtes sümmeetrilised, peafassaadi keskosas on silikaattellistest trepikoda esindusliku poolümar portaaliga ja profileeritud tahvlitega välisuksega. Leigeri tänavapoolsete I ja II korruse korterite arhitektuurseks aktsendiks on väljaulatuvad, fassaade kahe korruse kõrguses läbivad ärklid ja erikujuline laudvooderdis koos akendevaheliste puitliseenidega. Arhitektuurne lahendus oli projektijärgselt lihtne, hoone keskosas asuv kivist trepikoda sidus I ja II korrusel asunud nelja korterit, III korrusele oli projekteeritud kaks suurt korterit. 2013. aastal alanud renoveerimistööde käigus vahetati välja pehkinud fassaadilaudis ning säilitati ja korrastati kõik ehitusaegsed arhitektuuriajalooliselt väärtuslikud detailid ja väikevormid: tahveluksed (trepikojas ja korterite siseuksed), aknaraamid, uste käepidemed, aknakremoonid, ahjud, trepikoja keraamilistest plaatidest põrand, paeastmed ja metallrinnatisega käsipuu. Remonditi ka tagafassaadi välisukse varikatus. Lisaks elamule asub krundil puidust kuur.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on projekteeritud 1932-1933. aastal arhitekt Karl Tarvase (1885-1975) poolt. Elamu katusekorrus on 2004. aasta projekti järgi välja ehitatud, mille käigus teostati ka katuse rekonstrueerimine. 2005. aastal on koostatud eelprojekt hoone keldrikorruse väljaehitamiseks ateljeepindadeks. Hoovile on 2011. aastal ehitatud uus piire, samal aastal on uuesti krohvitud sokkel. 2013. aastal koostati hoone fassaadi renoveerimise ehitusprojekt.</span>


source: A
code: 8152
name: Elamu L.Koidula t. 9 a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>kahekordsel, osaliselt välja ehitatud katusekorrusega hoonel on kolme risaliidiga (eenduva vertikaalmahuga) sümmeetriline fassaad. Välisviimistluses on kasutatud juugendlikke elemente: erikujulised aknad (profileeritud piirdelaudadega), vahelduva rütmiga voodrilaudis, liigendatud viilud, ümarvormse katusega ärklid, esikülje viilude päikesemotiiviline musterlaudis. Hoovifassaad on lihtsama ilmega Soklikorrus on paest, krohvitud. Katusekatteks valtsplekk. Hoonel on esindusliku uksega peasissekäik, mille sepis-varikatusel aastaarv 1912. Siseplaneeringut, mis algselt oli rangelt sümmeetriline, on aja jooksul osaliselt muudetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Anton Uessoni 1912. aastal projekteeritud elamu.</span>


source: A
code: 8153
name: Elamu L.Koidula t. 10, 1915.a .
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>esinduslik L-kujulise põhiplaaniga kahekorruseline juugend- ja art deco stiili sugemetega korterelamu, mis moodustab kõrvalkrundil paikneva hoonega sümmeetrilise terviku. Hoone fassaadid on mitmekülgse viimistlusega: erineva kuju ja paigutusega laudvooder (tahveldised, puitpilastrid jm). Katusenurkadel asuvad juugendlikud frontoonid, mis tänavapoolsel katusenurgal aitavad rõhutada polügonaalset torni. Katusekatteks on valtsplekk. Hoonel on väärispuittahveldisega trepikoda. Algset korterite planeeringut on osaliselt muudetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone algprojekt on 1915. aastal arhitekt Ernst Bürgeri koostatud, sellele lisandus Eugen Habermanni 1925.aastal projekteeritud hoonetiib ning täiendav ümberehitus toimus 1932. aastal Aleksander Vladovski projekti järgi.</span>


source: A
code: 8154
name: Elamu L.Koidula t. 10A, 1932 a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline kõrge sokliga ülekrohvitud puitmaja on nn. "heimat"-kunsti sugemetega. Elamu fassaad on neoklassitsistlike mõjutustega hilisjuugendlik, kummalgi küljel kaks väikest viilu, keskel peaukse kohal on polügonaalselt eenduv erker, mille kujunduseks on kasutatud dekoratiivset vahvärki. Hoone katusekatteks on valtsitud sileplekk. Elamu peauks on peenelt välja töötatud. Dekoorielementidena paistavad silma trepikoja värvilised klaasid. Osa tänavafassaadi aknaraame on asendatud uutega vanale puitmajale sobivas stiilis. Sisearhitektuuris on trepikojas kasutatud paekivitreppi ning tahveluksi. Lisaks elamule asuvad krundil kivist garaaž ja puidust kuurid. Linnaruumis jääb hoone nn elava kesklinna tsooni, magistraalide ja rahulikuma Kadrioru elamurajooni piirimaile. Naabermajaga (Koidula 10) koos moodustub sümmeetriline kompleks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>19.sajandil asusid Kadriorus suured krundid, kuhu olid rajatud vaid suviseks kasutamiseks mõeldud villad. 20. sajandi alguses hakati taolisi krunte tükeldama, mille tulemusena tehti ka Köleri 9 asuvale krundile lõige kahe üürimaja ehitamiseks aadressidega Koidula 10 ja Koidula 10A. 18. augustil 1915. a. esitasid mõlema krundi omanikud Tallinna Linnavalitsusele projektid kahe kahekorruselise puidust elumaja ehitamiseks. Insener-arhitekt A. Bürger projekteeris mõlemad elamud peegelpildis teineteise kõrvale. Samal aastal alustati Koidula 10A elumaja ehitusega, valmisid puidust tall ja kuur ning krunt ühendati linna kanalisatsiooniga. 1917. aastal oli ehitusmaterjalide ja tööjõu kallinemise tõttu Koidula 10A ehitus endiselt pooleli. 1918. aastal palus vahepeal vahetunud omanik linnavalitsuselt luba ehitustöödega jätkamiseks Bürgeri projekti järgi, mis ka mõningate lisamärkustega õnnestus. Kõiki tehtud korrektiive pole siiski sisse viidud.Terve krundipiiri ulatuses õue tahaossa ehitatud kuurid valmisid M. Kolki projekti järgi 1923. aastal. Katusekorruse väljaehitamise projekt kinnitati 2010. a. Kõrvalasuv 2-kordne Koidula 10 elamu valmis 1925.aastal.</span>


source: A
code: 8155
name: Elamu Leigeri t. 3, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Leigeri 3 näol on tegemist kahekorruselise kivist trepikojaga Tallinna tüüpi väiksema korterelamuga. Tänavaseina ilmestab trepikoja ümarkaarne vorm uue puituksega ning paljuruuduliste puitakendega. Enamik hoone puitakendest on rajamisaegsed. Rõhtlaudisega kaetud hoone väheste puitdetailina saab välja tuua dekoratiivsed nurgalauad ja akende piirdeliistud ning profileeritud karniisid. Maja hooviküljel on madal mitte algupärane lisamaht. Hoone krohvitud sokliosa on tänavaseinas olnud rustreeritud. Säilinud on maja ümarad uukaknad ja tõenäoliselt rajamisaegne vihmaveesüsteem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on algupäraselt säilinud Tallinna tüüpi korterelamuga, mis rajati 1930. aastatel.</span>


source: A
code: 8156
name: Elamu Leigeri t. 4, 1932. a.
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruseline väljaehitatud katusekorrusega puitkonstruktsioonis korterelamu. Hoonel on kõrge paekivist sokkel, mille tänavapoolne osa on krohvitud, kivitreppidega kivist konstruktsiooniga trepikoda ning plekk-katus. Hoone välisseinad on püstlaudisega, akendevaheline laudis mustriline, esineb dekoratiivseid puitdetaile. Vahepealsetel aastatel paigaldatud plastaknad on asendatud originaalide eeskujul valmistatud puitakendega. Algsel kujul on säilinud trepikoja aken ja hoone peauks, mis on restaureeritud, samuti välisuksed trepikojas. Säilinud on trepikoja paekiviastmed ning mademete metlahh plaatidest põrand. Samuti on algsel kujul säilinud trepi võre. 2010. aastal tehtud laienduse käigus muudeti hoone plaanilahendust selliselt, et soklikorruse kõrguse ehitusmahuga täideti hoovipoolne kahe torni vaheline maht. Juurdeehituse sissepääsu kohale rajati plekk-katuse ja sepistatud konstruktsiooniga varikatus ning soklikorruse katusele rajati sepispiirdega rõdu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1933. aastal ehitatud hoone, mille on projekteerinud insener Tuberg. 1935. aastal on teostatud hoovipoolsed juurdeehitused insener A. Kivistiku projekti järgi. Hoone rekonstrueerimine ja laiendus teostati 2010. aastal, mille käigus ehitati välja ka katusekorrus.</span>


source: A
code: 8157
name: Elamu Leigeri t. 5, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline keldri ja kivist trepikojaga puitelamu, millel on kõrge soklikorrus ja mida võib liigitada tüüpiliseks Tallinna majaks. Peafassaadi keskosas silikaattellistest, krohvitud trepikojal on lame frontoon ja läbi kolme korruse trepikojaaken. Majal on esinduslikud profileeritud tiibuksed. Fassaadi dekoorielementideks karniis teise ja kolmanda korruse vahel, profileeritud aknaraamistused. Kuni kolmanda korruseni on fassaadid kaetud horisontaalse laudvoodriga, kolmas korrus kaetud vertikaalse laudisega. Interjööris säilinud ehitusaegsed detailid: tahveluksed, aknaraamid, akna- ja uksesulused, trepikoja keraamilistest plaatidest põrandad. Osa korteriuksi on vahetatud viilungitega puitustest turvauste vastu. 2004. aastal paigaldatud tsinkplekist katus. Pool pööninguruumi ühendatud kolmanda korruse korteriga ning ehitatud ümber eluruumiks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitatud aastatel 1932–1936 arhitekt Karl Treumanni (1885–1975) projekti järgi. Tüüpiline 1930. aastate eeslinna puidust kortermaja. Algprojektis profileeritud ühe poolega tahveluks, esimesel ja teisel korrusel neli kahetoalist ja üks ühetoaline mugavustega (WC, toidusahvriga köök) korterit, kolmandal korrusel kaks kuuetoalist vannitubadega korterit. Soklikorruse ruumidesse projekteeritud üldkasutatav vannituba, rulliruumiga pesuköök ja elanike panipaigad.</span>


source: A
code: 8158
name: Elamu Leigeri t. 6, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline katusekorrusega 10 korteriga puitelamu. Hoone on krohvitud paekivisokliga, kivitrepikojaga, rõhtpalk kandvate seintega ja puittaladega. Hoonel on plekk-katus, välisvooder on horisontaal-laudis, viiludel saehambaga vertikaal-laudis. Hoonel on säilinud viilualune diagonaalruut ja räästaalused kolmnurk-aknad. Säilinud on ka mõned originaal 4-jaotusega loosvaltsiga puitaknad, samuti on algsed trepikoja 6-jaotusega puitaknad. Hoone algne välisuks oli puidust sissepoole avanev kahe poolega tahveluks, ülemise klaasitud jaotusega. Praeguseks on asendatud sobimatu uksega. Trepikoda on laotud puhasvuugiga silikaattellistest, portaal krohvitud ja värvitud. Trepil on paekivist astmed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931. aastal insener Heinrich Tubergi poolt projekteeritud korterelamu. 1935. aastal muudeti projekti katusekorruse osas. Elamu valmis 1936. aastal. Sõjas saadud pommitabamus trepikotta vigastas elamut kolme korruse sügavuselt. 1945. aastal koostati hoone taastamisprojekt (arhitektid V. Nurmik ja V. Seidra), tööd viidi samal aastal ka lõpuni (taastati endisel kujul). 2008. aastal on koostatud elamu ümberehitusprojekt katsusekorruse kasutuselevõtuks.</span>


source: A
code: 8159
name: Liiva kalmistu kabel, 1935. a.
type: Kalmistu
alt_id: 937k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Liiva kalmistu kabel on paefunktsionalismi näide. Lameda katusega tahukalise saaliosaga liitub ühel nurgal õpetajatoaga ja surnukambriga madalama tiib, teisel eri kõrgusi ühendav piirdega terrass. Masside paigutus on asümmeetriline, klaassein ja ümaraknad tagavad omapärase valgustuse ja seinapinna efektse liigenduse. Aknata otsaseinal (peafassaad) asetsevad metallrist ja katusel kell, mis olenevalt vaatekaugusest mõjuvad kordamööda. Hoone arhailine lihtsus taotleb ülevat rahu. Dekoor peaaegu puudub, vaid terrassi piirdel on palakaga leinaurn. Sisekujundus on lakooniline, tumeda talalaega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kabel on projekteeritud 1934. aastal arhitekti Herbert Johansoni poolt ning hoone valmis 1935. aastal.</span>


source: A
code: 8160
name: Elamu Linda t. 5, 1927. a.
type: Elamu
alt_id: 995k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Linda 5 on kahekordne väljaehitatud mansardkatuse ja keskse kivist trepikojaga puidust korterelamu, mida võib liigitada silmapaistvaks ja erandlikuks Tallinna maja tüüpi hooneks. Majal on kõrge klombitud graniitkividest sokkel ning trepikoda, mille viilu kassettidesse paigutatud väikesed valgusavad või aknad. Stiili järgiv on maja tänavaseina ees olev madal piirdeaed. Mõnevõrra erandlikum on ka fassaadi vertikaallaudis, mida liigendavad ja täiendavad kalasabamustriline ning rõhtne laudis ning dekoratiivsed kaarjad karniisid tänavaseinas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on rajatud Eugen Habermanni (1884–1944) 1927. aasta projekti alusel. 1928. aastal kavandas katusele ning peafassaadile muudatusi arhitekt Aleksandr Vladovski (1876–1950). Graniidist sokkel on Tallinna linnapildis märkimisväärne, enamasti kasutati sokliosas klombitud paekivi.</span>


source: A
code: 8161
name: Topeltpatarei vare, 19. saj. lõpp
type: ehitismälestis
alt_id: 894k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on osaliselt veealuse kivimüüritisega, mis on suures osas lammutatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>19. sajandil ehitati olemasolevale 18. sajandil rajatud puit-ning kiviehitus patarei kohale mastaapsem paest tervikehitis. 19. sajandi keskosas ehitist tugevdati ning selle erinevad osad liideti. 19. sajandi lõpuosas hakati endist patareid vaikselt lammutama, 20. sajandil kasutati tulepaagi alusena. Käesoleval ajal on osaliselt veealune vare kasutuseta.</span>


source: A
code: 8162
name: Laohoone fassaad Lootsi t. 8 (end. kinnistu 304D hoone A/B), 19. saj. lõpp
type: ehitismälestis
alt_id: 1041k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lootsi 8 on kivikatuse ja massiivsete paekiviseintega suhteliselt kitsa planeeringuga hoone. Ehitusaegseid uksi ega aknaid pole säilinud. Tervetena on säilinud suur osa algsetest katusekividest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Laohoone on ehitatud arvatavasti 1876-1877. aastatel, mitmes osas, konsuli ja suurkaupmehe Andreas Kochi poolt. Tollasest hoonest on praeguseks säilinud vaid keskmine osa. 19. sajandi lõpul lammutatud põhjapoolse hooneotsa asemele rajati 1895. aastal uus laohoone. Andmeid hoone ümberehitusest on vaid 1932. aastast, kui üks osa praegusest hoonest muudeti kuurist talliks. Pärast II maailmasõda on lammutatud osa hoone lõunapoolsest otsast ning lõunapoolneosa tervikuna lammutati 2006. aastal. Nõukogude ajal on hoones tehtud sisemisi täiendusi (vaheseinad, kolded). Ladude kompleks Lootsi 6, 8, 10 on suhteliselt terviklikult säilinud 19. sajandi sadamahoonete kompleks.</span>


source: A
code: 8163
name: Laohoone fassaad Lootsi t. 8 (end. kinnistu 304D hoone C), 19. saj. lõpp
type: ehitismälestis
alt_id: 1041k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Piki Lootsi 10 krunti paiknev ristkülikukujulise põhiplaaniga paekivihoone, kus kõige tähtsamat mõju omab massiivne paekivimüüritis. Hoonel on kivikatus. Hoonel oli kolm laokorrust: kaks täis- ning üks katusekorrus. 67,4 m pikk ja 12,8 m lai hoone on jagatud keskelt kapitaalse vaheseinaga kaheks osaks. Hoone viilkatus on ehitatud kõrgemate paekivist dekoratiivsete otsaviilude vahele. Keskel olev vahesein ulatub tulemüürina läbi katuse. Kõik sissepääsud hoonesse on idaküljest, hoovi poolt. Hoonel on säilinud tervikuna mõned algsed aknad, mis on kuueruudulised ja varustatud horisontaal- ja vertikaalimpostidega. Kuna hoonet ei köetud, siis aknad olid ühekordsed. Aknad ja kõik uksed asusid hoone põhja- ida- ja lõunaseinas, kuna lääneseinas mingeid avasid polnud. Vanadest ustest on säilinud vaid mõned hingetapid. Säilinud on üks algses kujunduses vintskapp, mille luuk on kaduma läinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Laohoone on ehitatud arvatavasti 1876-1877. aastatel konsuli ja suurkaupmehe Andreas Kochi poolt. Ladude kompleks Lootsi 6, 8, 10 on suhteliselt terviklikult säilinud 19. sajandi sadamahoonete kompleks ning Lootsi 10 on neist suurim ja üks vanimaid säilinud hooneid. Ümberehituste kohta 20. sajandi I poolel puuduvad andmed, küll on tehtud täiendusi sama sajandi II poolel (täiendavad siseseinad, põrandate tõstmine). 2009. aastal on renoveeritud hoone fassaad ja katus. 2010. aastal on koostatud ehitusprojekt hoone restaureerimiseks.</span>


source: A
code: 8164
name: Keemilise puhastuse ja värvimistööstuse hoone Maakri t. 23, 20. saj. algus
type: ehitismälestis
alt_id: 941k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kahe põhikorruse ning mansardkorrusega kivihoonega, mille seinapindu ilmestavad klombitud paekivi ja krohvipinnad. Tornimäe tänava poolne sokliosa kõrge paekattega. Paepinnad on osalt klombitud, osalt siledalt tahutud, krohvipinnad siledad. Maakri tänava poolsed sissekäigud on ääristatud pilasritega. Maakri ja Tornimäe tänava nurgale jääb torn. Hoone Maakri tänava poolsel külje teisel korrusel asuvad põhja-lõuna suunal betoonist rõdud. Tornikiivris paiknevad ovaalsed aknad. 
Hoone ehitamisel sissekäigu kohale paigutatud vapil on järgmised andmed: kolm aastaarvu – 1623, 1820 ja 1910, kusjuures viimane tähistab hoone ehitusaastat. Aastaarvude all on kaks nime - “Best.C&M Detloff” - mis peaks tähistama tellijat (Besteller) ning selle all “Erb.ing.A.Jaron” -  mis peaks tähistama ehitajat (Erbauer). Hoone plekk-katus on liigendatud mitmete uugiavade ja väljaulatuvate väljaulatuvate katuseakendega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinna linnaosas, Maakri tn 23a. Hoone paikneb kõrghoonete kvartalis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Teenindushoone on dateeritud 1911. aastaga – sel aastal on projekteeritud ka suurem osa hoone arhitekti Aleksander Jaroni töödest. Hoone on kavandatud kohe algselt keemilise puhastuse töökojaks ning on seega tänaseni säilitanud oma esialgse funktsiooni. Algselt asus hoones Birki keemilise puhastuse töökoda, hiljem kuulus see tema tütrele. Aastal 1994 toimusid kinnistul arheoloogilised eeluuringud.</span>


source: A
code: 8165
name: Elamu Maasika t. 3, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on kahe korruse ja keldrikorrusega, lihtne ja funktsionalistlik. Hoone on krohvitud ja värvitud, fassaadi ilmestavad avatäiteid ümbritsevad valged krohvist raamistused ning I korruse akende puidust luugid. Hoonel on idafassaadi külge ühendatud esik, mis on küll ühekorruseline, kuid selle katus küündib peahoone teise korruse keskmise osani. Esiku ukse ees on madal kaheastmeline trepp, ukse raamistus asub vastu peahoone seina. Hoonel on lihtsad kahese raamjaotusega aknad. Esimese korruse akende all asuvad ristkülikukujulised keldriaknad. Hoonel on plekk-kattega lamekatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Kristiines, Maasika tänav 3.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931. aastal korraldati võistlus väikeelamute projektide saamiseks. Auhinnatud projektide järgi ehitas korteriühing “ Uus Tare” tühjadele kruntidele Paldiski maanetee lähedusse kahe aasta vältel (1932-1933) ühe- ja kahe korruselised rida- ja kaksikelamud, mis moodustavad koos haljastusega ühtse meeldiva kompleksi. Hoonete Maasika 3, 5, 7, 9 on projekteerinud arhitektid Franz. De Vries ja Edgar Johan Kuusik.</span>


source: A
code: 8166
name: Elamu Maasika t. 5, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on kahe korruse ja keldrikorrusega, lihtne ja funktsionalistlik. Hoone on krohvitud, fassaadi ilmestavad avatäiteid ümbritsevad valged krohvist raamistused ning I korruse akende puidust luugid. Hoonel on idafassaadi külge ühendatud esik, mis on küll ühekorruseline, kuid selle katus küündib peahoone teise korruse keskmise osani. Esiku ukse ees on madal kaheastmeline trepp, ukse raamistus asub vastu peahoone seina. Hoonel on lihtsad kahese raamjaotusega aknad. Esimese korruse akende all asuvad ristkülikukujulised keldriaknad. Hoonel on plekk-kattega lamekatus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kristiine linnaosas, Maasika tn 5.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931. a. korraldati võistlus väikeelamute projektide saamiseks. Auhinnatud projektide järgi ehitas korteriühing “Uus tare” tühjadele kruntidele Paldiski mnt. lähedusse 1932-33. aastatel ühe- ja kahekorruselised rida- ja kaksikelamud, mis moodustavad koos haljastusega ühtse meeldiva kompleksi. Hooned on säilitanud ehitusaegse mahu ja ilme. Arhitektid Franz de Vries ja Edgar Johan Kuusik on projekteerinud neli kahekorruselist ühepereelamut Maasika 3, 5, 7, 9.</span>


source: A
code: 8167
name: Elamu Maasika t. 6, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on madala ühekorruselise kaksikelamuga, mille keskmised hoonemahud moodustasid kuurid ning pesuköögid. Hoone on range funktsionalistliku ilmega, mille esifassaadi rikastavad ümarkaarsed lakoonilise kujundusega puituksed. Hoonel on lihtsad kahese jaotusega aknad, lamekatus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1920–30ndatel hoogustus uute tänavate planeerimine ja elamuehituskoperatiivide moodustamine. Nii tekkisid muuhulgas omanäolised ansamblid Maasika ja Vaarika tänavatele. Elamu püstitati 1932.a ja krundi kasutajaks oli Elamu Ehitajate Korporatiiv ,,Uus Tare” kuni aastani 1994. Vaarika tänava funktsionalistlik elamu projekteeris Elmar Lohk.</span>


source: A
code: 8168
name: Elamu Maasika t. 7, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maasikas tänav 7 elumaja on lameda katusega, kahekorruseline ja ratsionaalse ruumiprogrammiga funktsionalistlik maja. Maja esimesel ja tagumisel küljel on kuus akent, mis jaotuvad sümmeetriliselt (1. korrusel kolm ja 2. korrusel kolm), kus aknaid kaunistavad alumisel korrusel puidust aknaluugid. Maja põhjaküljel on eenduv pooleteise korruseni ulatuv osa peasissepääsu jaoks ja lihtne garaažiosa.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kristiine linnaosas, Maasika tn 7. Elamu paikneb Paldiski maantee ja Endla tänava vahelisel alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931.a korraldati võistlus väikeelamute projektide saamiseks. Auhinnatud projektide järgi ehitas korteriühingu „Uus Tare“ tühjadele kruntidele Paldiski mnt lähedusse 1932-33 aastatel ühe- ja kahekorruselised rida- ja kaksikelamud, mis moodustavad koos haljastusega ühtse meeldiva kompleksi. Hooned on säilinud ehitusaegse mahu ja ilmega. Maasika 3, 5, 7, 9 arhitekt on F. De Vries ja E.J Kuusik. Kõik neli on kahekorruselised pereelamud.</span>


source: A
code: 8169
name: Elamu Maasika t. 9, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maasikas tänav 7 elumaja on lameda katusega, kahekorruseline ja ratsionaalse ruumiprogrammiga funktsionalistlik maja. Maja esimesel ja tagumisel küljel on kuus akent, mis jaotuvad sümmeetriliselt (1. korrusel kolm ja 2. korrusel kolm), kus aknaid kaunistavad alumisel korrusel puidust aknaluugid. Maja põhjaküljel on eenduv pooleteise korruseni ulatuv osa peasissepääsu jaoks ja lihtne garaažiosa.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931.a korraldati võistlus väikeelamute projektide saamiseks. Auhinnatud projektide järgi ehitas korteriühingu „Uus Tare“ tühjadele kruntidele Paldiski mnt lähedusse 1932-33 aastatel ühe- ja kahekorruselised rida- ja kaksikelamud, mis moodustavad koos haljastusega ühtse meeldiva kompleksi. Hooned on säilinud ehitusaegse mahu ja ilmega. Maasika 3, 5, 7, 9 arhitekt on F. De Vries ja E.J Kuusik. Kõik neli on kahekorruselised pereelamud.</span>


source: A
code: 8170
name: Koolihoone Majaka t. 2, 1936. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 945k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Majaka 2 on Tallinna Teeninduskooli põhikorpus, asudes Majaka ja Lasnamäe tänavate ristumiskohal. Nurgakrundi piiride suhtes asub L-kujulise põhiplaaniga koolihoone vabaplaanselt. 3-korruselise katusekorrusega lamedakatuselise hoone kandeseinad on paekivist, katusekate on plekk. Tegemist on Eesti varase paefunktsionalismi näitega. Klombitud paest massivsetel liigendamata fassaadidel on väikeseruudulise raamijaotusega raidkivist sillustega ja põskedega aknad. Aknaraamid on restaureeritud. Dekoori on kasutatud ainult peasissepääsu juures, kus on sammastele toetuva varikatuse all seinal reljeefsed ümarrosetid ning samas stiilis istepingid. Säilinud on ehitusaegsed välisuksed koos messing käepidemetega. Hoone kordab peegelpildis H. Johansoni projekteeritud ja 1927-1929. aastal ehitatud Ristiku 69 asuva Pelgulinna algkooli ruumilahendust. Hoone loodesse suunatud tiivas on õppeklassid, kirdetiivas on peasissepääs, koos avara vestibüüliga, mille kohal on saal-võimla. Hoonel on kaks trepikoda. Pidulik peatrepp asub kahe tiiva hargnemiskohas hoone keskel, teine- tagasihoidlikum paeastmetega trepp asub kirdetiiva otsas. Säilinud on ehitusaegsed peasissepääsu välistrepi metallpiirded. Säilinud on ka ühe keldriakna trellid. Hoone klassitiiva peamahu nurgast eendub funktsionalistlikule arhitektuurile iseloomulik madalam abiruumide osa. Ajalooline hoone on lõunanurga juurest maa-aluse käiguga ühendatud nõukogudeaegse juurdeehitusega. Interjööris on restaureerimise käigus taastatud avara vestibüüli ehitusaegne planeering. Vaatamata koolihoone intensiivsele kasutamisele on hoones alles enamus ehitusaegseid detaile ja konstruktsioone: paeastmetega trepid koos käsipuu ja rinnatisega, tahveluksed, puitaknaraamid, vestibüüli keraamilistest plaatidest põrand ja sambad, saali ukseportaal jm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on 1932. aastal arhitekt H. Johansoni (1884-1964)  poolt projekteeritud ning ehitatud 1934-1936. aastal. Esialgse funktsioonina ehitati hoone Lasnamäe Algkooliks. Linna tellimusel ehitatud hoone välis- ja siseseinad laoti samas vundamendiaugust väljalõigatud paekivist. Tellija oli huvitatud kokkuhoiust, mis kohapealse pae kasutamisega ka saavutati. Hilisemate remontide ja ümberehitustega on muudetud hoone algset siseplaneeringut, kinni olid müüritud üksikud aknaavad ning paigaldatud plastaknaraamid. 2005. aastal telliti hoonet kasutava Tallinna Teeninduskooli poolt restaureerimise eelprojekt. Restaureerimise käigus avati kinnilaotud aknaavad ning taastati peafassaadi dekoratiivne barjäär, keldripääsude metallrinnatised ning keldrikorruse funktsionalistliku dekooriga välisuksed.</span>


source: A
code: 8171
name: Laevastiku Ohvitseride Maja, 1954. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on stalinistliku hoonega, mille kujunduses on kasutatud tüüpilisi neoklassitsistlikke tunnuseid. Hoonel on suursugune kolmnurkse frontooniga ning kuue neljatahulise korintose kapiteelide sammastega peafassaad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Balti Laevastiku Ohvutseride maja Mere pst. 5 on silmapaistev neoklassitsistlik hoone, kus asub omal ajal Tallinna suurim 1100. kohaline teatrisaal. Hoone ehitati peale II Maailmasõda, kui Tallinnas veel asus Balti Laevastiku Peastaap. Hoone valmis valmis 1954.a. arhitekt A. Kuznetsovi projekti järgi (Военморпроект N28, 1951). Ehitamisel kasutati osaliselt ära selles kohas 1914 .aastast asunud ning viimases sõjas hävinud esinduskino “Grand-Marina” (hiljem “Ars”) ning 19. saj. II p. ehitatud Nikolai Imetegija kiriku kogudusele kuulunud hoone. Laevastiku Ohvitseride maja saali all asub ka Tallinna suurimaid tantsusaale, kus enne sõda oli restoran-kabaree “Must Kass”. Hoone oma aja tipptasemel interjöörides säilib suur sõjamarinistliku teemaline maalidekogu ning saalis sõjalaevastiku teemaline lae ümarplafoon-maal. Praegusel ajal kasutab hoonet Vene Kultuurikeskus. Keldrikorruse ruumid on ümberehitatud restoraniks.</span>


source: A
code: 8172
name: Suvila koos õuehoonega Mäekalda 9, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 892k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on historitsistlikus, tugevate klassitsismimõjutustega stiilis – põhimahtudelt sümmeetriline, lopsaka karniisi ja madalakaldelise katusega. Esiküljel paikneb avar veranda. Hoonel on sümmeetriliselt paiknevad segmentkaaraknad. Säilinud on saedekoor. Teenijate elamu arhitektuurne ilme ühtib peahoone omaga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mäekalda 9 ehitusloo kohta on väga vähe andmeid. Algsel kujul ehitati ansambel arvatavalt 1870.-1880. aastatel. Veranda ning hooviküljel paiknev eeskoja ja vannitoaga hoonemaht on tõenäoliselt 20. sajandil juurde ehitatud.</span>


source: A
code: 8173
name: Suvila Mäekalda 11, 19. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 892k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone üldkabariidid – ühekordne poolkelpkatusega hoone - viitavad hilisbarokile. Põhjaseinal lai karniis. Säilinud on saedekoori.  Esiküljel paiknev avar, läbi kahe korruse ulatuv avarate aknapindadega veranda on arvatavasti ehitatud mitmes järgus. Peahoonest põhjasuunas paikneb abihoone, ajalooliselt tõenäoliselt teenijate elamu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Mäekalda 11 ehitusloo kohta on väga vähe andmeid. Hoone on ehitatud 19. sajandil, 1927. aastal on tehtud juurdeehitus lõunaküljele.</span>


source: A
code: 8174
name: Elamu Narva mnt. 57, 1931. a.
type: Elamu
alt_id: 994k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Art deco’ ja hilisjuugendlike mõjutustega funktsionalistlikus stiilis esinduslik korterelamu, w-kujulise põhiplaaniga, diagonaalse kesktelje suhtes sümmeetriline. Majal on: kõrge krohvitud sokkel; krohvitud seinapinnad, mida liigendavad laiad liseenid; III korruse aknapalenditel figuraalsed reljeefid (skulptor F. Veber); madalakaldeline katus. Kaks trepikoda – neist esindustrepikoda kuusnurkse venitatud põhiplaaniga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteerinud arhitekt Aleksandr Wladovski 1931. aastal, hoone on restaureeritud 2017. aastal.</span>


source: A
code: 8175
name: Georg Witte supelsalongi vannimaja, 1870. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 868k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vannimaja on ühekorruseline palkmaja. Hoonel on ristkülikukujuline peakorpus ning kaks nurgaverandadega tiiba. Algselt oli hoone sümmeetrilise põhiplaaniga, kuid sõjas kannatada saanud tiib taastati vaid osaliselt.  Hoone fassaadid on kaetud laudvoodriga ning rikkalikult dekoreeritud (aknaraamistused, karniisid jm).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Georg Witte supelsalong on ehitatud 1870. aastal Kadriorus. Georg Witte supelsalongi vannimaja esindab Tallinna lähistel ja eriti Kadriorus 19. sajandi II poolel laialdaselt levinud merekuurordi puitarhitektuuri. Tegu on viimase Kadrioru kuurordehitisega ajast kui Kadriorg oli Peterburi koorekihi suvituskoht</span>


source: A
code: 8176
name: Georg Witte supelsalongi majandushoone, 1870. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 868k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Georg Witte supelsalongi majandushoone on ristkülikukujulise põhiplaaniga neoklassitsistlikus stiilis fassaadidega kivihoone. Hoone asub Georg Witte supelsalongi vannimaja kahe tiiva vahel. Majandushoone liigendamata fassaade ilmestavad kahest otsast madalad frontoonid ning massiivne räästakarniis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1870. aastal Kadriorus ehitatud majandushoone kuulub vannimajaga ühte kompleksi, on ehitatud samaaegselt.</span>


source: A
code: 8177
name: Villa "Mon Repos", 19. saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sümmeetrilise põhiplaaniga historitsistlik kahekorruseline, torniga puitvilla krohvitud kivisoklil. Asub Kadrioru lossipargi merepoolsesse serva 19. saj. teisel poolel kujunenud suvevillade rajoonis. Palladionistliku fassaadikompositsiooniga villal on nii neorenessanslikke, kui neogooti elemente. Kuurortlikku kergust lisavad terrassid, rõdud, suured verandad, prantsuse aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asub Kadrioru lossipargi merepoolsesse serva 19. saj. teisel poolel kujunenud suvevillade rajoonis. Kahe maailmasõja vahelisel ajal tehti hoones üllatuslikke ümberehitusi: H. Johansoni projekti järgi rajati uus trepikoda ning 1925. aastal muudeti tunduvalt hoone põhiplaani, muuhulgas korraldati ümber sissekäigud. Juba tsaariaja lõpus, nagu ka 1920. aastatel asus hoones restoran-kasiino. Nõukogude perioodil kohaldati mitmekorteriliseks elamuks. Tugevasti ümberehitatuna on krundil säilinud ka ajalooline abihoone.</span>


source: A
code: 8179
name: Elamu Niine t. 10, 1893. a.
type: Elamu
alt_id: 951k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Niine 10 elamu esindab 19. sajandi lõpukümnendil levima hakanud uut hoonetüüpi: 2-korruseline rõhtpalkelamu. 2012. aasta katusekorruse korteriks kohandamise ning fassaaditööde käigus renoveeriti hoone fassaad koos puitdekooriga. Samuti taastati hoone tänavapoolsetes nurkades pööningul paiknevad historitsistlikud gootiliku kujundusega dekoratiivsed vintskapid ning restaureeriti plekist katuse keskpaika ehtiv samas stiilis tornike. Remondi käigus paigaldati ka 6 katuseakent. Hoone on kellerdatud ning paekivist vundamendiga, tänavapoolne sokkel on klombitud paekivist, hoovi poolt on sokkel krohvitud. Restaureerimise käigus ehitati kinni tänavapoolsed keldrikorruse aknad. Hoones on restaureeritud olemasolevad puitpõrandad ning taastatud ka tuulekoja kahhelplaatidest põrand. Originaalaknaid säilinud ei ole, kuid uued aknad on kavandatud lähtudes originaalakende täpsest kujundusest, mõõtudest ja materjalist (puit). Olemasolevad välisuksed on restaureeritud. Algsel kujul on säilinud osad siseuksed ehk klassikalised viilungitega tahveluksed. Elamul on kaks trepikoda, mõlemad restaureeritud. Hoone tänavapoolne peasissepääs paikneb fassaadi idapoolses otsas, teine trepikoda paikneb maja teises otsas ja oli ajalooliselt teenija-pääsuks. Lisaks elamule paikneb krundil kuur.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1887. aastal Niine tänava kinnistu omandanud rätsepmeister M. Oldekopi tellimusel ehitati 1893. aastal Niine tänava äärde vana elamu kõrvale uus, praeguseni säilinud hoone. Elamu projekti on allkirjastanud tolle aja üks produktiivsemaid arhitekte Konstantin Wilcken. Tegemist oli esindusliku, rikkaliku puitdekooriga hoonega. Kui tavaliselt olid taolised uut tüüpi elamud keskse trepikoja ja koridoriga, millest mõlemile poole pääses väiksematesse korteritesse, siis Niine 10 elamu oli mõeldud jõukale kodanikule ning selle mõlemale korrusele oli ette nähtud üks korter. 1920-ndatel läks hoone rätsepmeistri pärijate kätte. 1940. aastal see natsionaliseeriti ning jagati hulgaks väikesteks korteriteks, mida on järgnevate aastakümnete jooksul korduvalt ümber ehitatud. 2012. aastal teostati elamu katusekorruse välja ehitamine korteriks ning fassaadi renoveerimine.</span>


source: A
code: 8181
name: Elamu Nurme t. 40, 1936. a.
type: Elamu
alt_id: 953k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegu on suurel põlismändidega krundil tänavajoonest eemal paikneva elamuga. Arhitekt oligi kavandanud hoone nn. kasvava majana, kuhu saab vajadusel ruume juurde liita. Elegantne asümmeetrilise ülesehitusega hoone, mis omal ajal oli üks suurejoonelisemaid modernistlikke elamuid Nõmmel, on küll tugevasti kannatanud hilisemate juurde- ja ümberehituste tõttu, kuid selle üldmaht ja suur osa arhitektuuri-ajalooliselt väärtuslikke detaile on siiani säilinud. Kui lamekatusega hoone eksterjöör oli valmimise ajal radikaalselt moodne (lintaknad ja ümaraken, katusrõdu jne.), siis siseruumid kujundati väga traditsioonilises laadis, lagede stukkdekooris on lausa sajandialguse historitsismi hõngu. Üheks põhjuseks oli lisakas tellija isiklikule maitsele kahtlemata ka see, et kuna hoones korraldati saatkonna vastuõtte, kogunesid siin sageli diplomaadid jm. kõrgem seltskond, mistõttu peeti vajalikuks kujundada interjöör vanaaegselt pidulikus laadis. Ruumid on avarad, sissepääsuhallist ühele poole nähti ette tollase eramaja kohta hiiglaslik saal-salong ja teisele poole söögituba, kuhu mahtus einestama paarkümmend inimest. 1939 tehti majas suuremaid ümberdeehitusi, ülakorrusele ehitati juurde lastetube ja kompositsiooni säilitamiseks lisati ühele hoonemahule lisakorrus, kuhu paigutati abiruumid koos teenijatoaga. ENSV ajal asus majas algul mitu õppeasutust, 1952. aastast Nõmme pioneeride palee, nüüd on siin  noortemaja.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Funktsionalistlik esindusvilla on kavandatud 1935. aastal. Tellijaks oli tööstur Oskar Kerson. Arhitekt E. J. Kuusik, kes ise disainis siia ka interjöörid ning valis esindusruumide mööbli, tegi projektist mitu varianti, sest esialgset ruumiprogrammi muudeti ehituse käigus.</span>


source: A
code: 8182
name: Nõmme jaamahoone, 1907-1930
type: ehitismälestis
alt_id: 1031k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhimahus 1-korruseline silikaattellisest voodri ja liigendatud mahtudega puithoone. Jaamahoone ees varikatus ja kaheteelise raudtee ääres kaks perrooni.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Nõmme raudteepeatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 8 km kaugusel Balti jaamast. Nõmme raudteepeatus avati liikluseks 1872. aastal, kandes nime Peatus Seitsmendal Verstal (saksa Haltestelle auf der 7. Werst, vene Oстановочный пункт на 7. версте). Alates 1874. aastast kannab raudteepeatus nime Nõmme. Pärast jaama õiguste saamist 1888. aastal ehitati raudteepeatusse puidust 36-meetrine platvorm ja kõrvaltee ning 1890. aastal puidust varikatus. Pileteid müüdi platvormi vastas raudteeülesõidu kõrval asuvas vahimajas. Esimene puidust jaamahoone ehitati 1904–1905.aastal. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi esimesel kümnendil ehitati Nõmme aleviku kasvades mitmes järgus välja jaamakompleksi täiendavad hooned, nende hulgas pikk 1-korruseline, osalt puidust ja osalt kivist raudteejaamaga seotud tööliste ja alamametnike elamu Raudtee tänav 56.1912. aastal rajati jaamahoone ette uus varikatus ja vana lammutati. 1914. aastal ehitati jaamahoone kõrvale täiendav jaamapaviljon. Raudteepeatuse tähtsust tõstis 1924. aastal avatud elektrirongiliin, mis elavdas raudteeliiklust ning soodustas Nõmme kasvu ja arengut. Jaamahoones toimusid suuremad ümberehitused aastatel 1929-1930. Põhjaliku ümberehituse tulemusel said lisaruumid linna telefonikeskjaam ja postkontor. Jaamahoone keldris asus Eesti Raudtee etalonkell. 1932. aastal ehitati Tallinn-Nõmme liinil teine rööpapaar. Teine maailmasõda ajal viisid taganevad nõukogude väed veeremid Permi (siis Molotov). Saksa okupatsiooni ajal elektriraudtee kontaktvõrgud demonteeriti. Rongiliiklus Tallinn-Nõmme liinil taastati 23. septembril 1944.aastal. 1987. aasta juulis lammutati säilinud jupp jaama varikatusest, mis taasavati alles 1999. aastal. Piletimüük lõpetati jaamas 1998. aasta kevadel. Tänapäeval asuvad jaamahoones Nõmme Muuseum ja postkontor.</span>


source: A
code: 8183
name: Elamu P.Süda t. 2, 19. saj.
type: Elamu
alt_id: 1008k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on Kühnertite perekonna nn keskmise majaga. Kahekorruseline, piklik, madalal soklil puithoone, peasissekäiguga keskteljel. Sellele vaatamata on säilinud nii sise-, kui ka välisruumis hulga ajaloolise hõnguga detaile – sealhulgas aknaluugid, osaliselt säilinud ka originaalne, lai laudis.  Muu hoonestus kinnistul on hävinud. Lammutatud on ka Pärnu mnt ääres asunud Kühnertite vana maja. Maja ees on säilinud mõned põlispuud, mis pärinevad omal ajal kuulsast Kühnertite dendroaiast, sealhulgas hõlmikpuu.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maja on ehitatud tõenäoliselt 19.sajandi keskpaiku suurte korteritega elamuks. Tallinna Linnavalitsuse arhiivi andmed algavad 1880.aastast, mil hoone keskosale ehitatakse peale sümmeetriline viiluga kolmas korrus. Peale II maailmasõda on senised suured korterid elamispinna puudusel tükeldatud palju väiksemateks.</span>


source: A
code: 8184
name: Elamu P.Süda t. 3 I, 20. saj. algus
type: Elamu
alt_id: 1006k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on püstplankseintega kortermajaga, mille välisseinad on kaetud lubikrohviga ja värvitud ookerkollaseks. Katusekonstruktsioon on erineva ristlõikega puidust. Katuse katteks on sile värvitud tahvlitest valtsplekk. Hoone on kolmekorruseline ja kellerdatud. Vundament on ehitatud paekivist lihtvundamendina, mis on 0,6 m paksune. Paekivist sokkel on vuugitud vähese tsemendisisaldusega lubiseguga. Hoonel on hooviküljel rõdu. Peasissepääsu külgedel on stiili järgivad puitpiirded, rajamisaegne peauks on säilinud suurepäraselt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>P. Süda 3 kortermaja rajati aastatel 1913–1914. Hoone projekteeris arhitekt Ernst Kühnert (1885–1961). Arhitekt on ka samal perioodil valminud naabermajade P. Süda 3a ja P. Süda 2a projektide autoriks.</span>


source: A
code: 8185
name: Elamu P.Süda t. 3 II, 20. saj. algus
type: Elamu
alt_id: 1006k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on püstplankseintega kortermajaga, mille välisseinad on kaetud lubikrohviga. Hoonel on 3 maapealset korrust ja üldkasutatavat pinda on 241,8 m2. Ehitis on rajamisajast peale kasutusel korterelamuna. Majal on madalvundament ning kande- ja jäigastavate konstruktsioonide materjaliks on puit. Hoone moodustab omalaadse terviku samalaadse kortermajaga P. Süda 3. Silmapaistvamateks detailideks on rajamisaegsed eri kujuga puitaknad, erkerid ja klaasitud uksed tänava- ning hooviküljel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>P. Süda 3a kortermaja rajati 1920. aastatel. Hoone projekteeris arhitekt Ernst Kühnert (1885–1961). Arhitekt on ka samal perioodil valminud naabermajade P. Süda 3 ja P. Süda 2a projektide autoriks.</span>


source: A
code: 8186
name: Elamu P.Süda t. 5, 20. saj. algus
type: Elamu
alt_id: 1008k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Otsaga tänava poole asetatud piklik maja, mille peasissekäik on külgfassaadi keskteljel. Kahekorruseline juugendlik püstpalkhoone, milles algselt oli 4 korterit, hoones tunnetatav esialgne juugendlik arhitektuurikäsitlus. Säilinud on detaile endisest stiilsest interjöörist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Projekteeritud 1910.a ja ehitatud ilmselt 1911.a, tänavafassaadis olev erker on ehitatud 1914.a., mil ka algne puitvooder krohviti. See kaeti 1960ndate aastate algul TEP-plaadiga ja krohviti veelkord. Siseruumides säilinud suures osas esialgne ilme. Katus remonditud ja kaetud 1996.aastal uue plekiga.</span>


source: A
code: 8187
name: Elamu P.Süda t. 7, 20. saj. algus
type: Elamu
alt_id: 1007k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline, juugendlik püstpalkelamu paekivi soklil on neobaroksete katustega erklid tänavafassaadis on hoonele juurde ehitatud 1914. aastal, mil tõenäoliselt ka algne laudvooder üle krohviti. Peafassaadi ilmsestab lisaks erkeritele veel keskrisaliit kõrge juugendliku katuse ja peatrepikoja väikeseruudulise aknaga. Alles on ka esinduslikud välisuksed. Elamus oli algselt 6 korterit ja maja kasutatakse tänini elamuna. Ajalooline interjöör on hästi säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on projekteeritud ja ehitatud aastatel 1911-1912 N. Vassiljevi projekti järgi.</span>


source: A
code: 8188
name: Elamu P.Süda t. 15, 20. saj. algus
type: Elamu
alt_id: 1009k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Erinevalt teistest selle piirkonna majadest astub hoone P. Süda 15 tänavajoonest tunduvalt tagasi. Selle ette jääb väärtusliku kõrghaljastusega avar eesaed, mis on tänavast eraldatud kauni sepispiirdega. Arvatavasti mingi vanema ehitise konstruktsioone ära kasutades ehitatud püstpalk-hoone kummalgi korrusel oli algselt üks suur korter. Ehitise juures on nii juugendlikke (rõdu rinnatis) kui historitsistlikke (alakorruse ümarkaaraknad) detaile. Tagasihoidlikuma kujundusega hoovikülge elavdab  söögitoa ümareend. Hoone interjöörid on valdavalt ümber kujundatud, uksed ja aknad valmistatud endiste eeskujul. Säilinud on algne peatrepp. Seoses naaberhoone ehitusega lammutati ajalooline kõrvalhoone P. Süda tn. 13.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud insener M. Klibansky poolt signeeritud projekti järgi, E. Boustedti ehitusjärelvalvel, 1913 aastal.</span>


source: A
code: 8189
name: Paldiski maantee raudteeviadukt, 1926. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 958k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viadukt on lahendatud hiiglasliku kaheavalise betoonraamina šarniiridel, kõrvuti on üheksa (koos ääreraamiga kümme) raami vahekaugusega 1, 25 m, arvutuslike silletega 10, 85 m. Ülespoole aeglaselt suureneva ristlõikega postid ja viaduktile piki tänavat lähendes silma paistev sildeavade trapetsiaalne ülaosa annavad modernistlikule ehitisele elegantse ilme. Kolmnurkse ristlõikega äärepostid on seotud raudteetammi toestava raudbetoonplaadiga. Objekti soliidsust rõhutavad aeglaselt väljaspoole kaarduvad rustikaimitatsiooniga tugimüürid. Kummagi sildeava alla oli ette nähtud 5, 45 m laiune sõidutee ja 2 m laiune kõnnitee. Vundamendid toetuvad toona Eestis veel  üsna uudsetele Straussi vaiadele, mille augud puuriti tavaliste peitelpuuridega manteltorudes, mis betoonimisel vastavalt täitmisele välja tõmmati. Viadukt lõikub tänavaga 52-kraadise nurga all, kuid projekteerijad on suutnud keeruka linnaehitusliku situatsiooni sundimatult ja funktsionaalselt lahendada.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinn-Peterburi-Paldiski laiarööpmeline raudtee avati 1870. aastal ja linna territooriumil kulges see suure ringiga ümber toona hoonestatud alade. Alates 19. sajandi lõpust, mil ka teisele poole raudteed kujunes linnaelanike arvu kasvuga seoses senisest tihedam asustus, muutus aga üha aktuaalsemaks raudteed ületava liiklusvoo suunamise ja korraldamise probleem. Kõige teravam oli olukord põlisel liiklussoonel – Paldiski maantel, kus rongi möödumist oodates kujunes tõkkepuu taha tihti pea kilomeetripikkune mootor- ja hobusõidukite voor. Olukorda komplitseeris ka linnalähirongide liikluse tunduv tihenemine Tallinn-Pääsküla liinil seoses elektriraudtee avamisega 1924. aastal. Paldiski maantee raudteeülesõidukoha muutmist kahetasandiliseks kaaluti juba tsaariajal, kuid konkreetse ilme võttis plaan 1923-24. aastal Tallinna raudteesõlme ümberehituskava koostamisel. Raudtee tõsteti lõigus Pärnu maanteest kuni Balti jaamani kõrgele muldkehale, nn. teetammile ja selle alt plaaniti läbi juhtida kõik kesklinna ja raudtee-taguseid eeslinnu ühendavad tänavad. Uue raudteetammi ja Paldiski maantee viadukti  projekteerisid insener F. Adoff ja tehnik A. Prikk 1925. Eriosade projekteerijatena kasutati Saksamaalt kutsutud  spetsialiste. Objekti tellijaks oli Tallinna linn. Koos Paldiski maantee viaduktiga kavandati ja ehitati ka konstruktsioonilt pisut lihtsam Rohu tänava viadukt. Pärast avalikku konkurssi ehitaja leidmiseks anti tellimus inseneri- ja ehitusbüroole Ipsberg  & Rossmann. Kuigi ehitustegevus võttis keeruliste tehniliste olude (kogu ehitus käis raudteeliiklust peatamata) ja vastavate kogemuste puudumise tõttu oodatust pisut kauem aega, avati viaduktialune läbisõit siiski juba 18. märtsil 1926. Esimene proovikoormamine raudteeveduriga tehti sama aasta 5. mail. Töö toimus ööpäevaringselt, aurumasinaga käitatava betoonisegisti ja pumpade abil suudeti valada keskmiselt 1,5 m betooni tunnis. Esialgu ehitati valmis üks pool viaduktist kahe rööpmepaariga (Tallinn-Pääsküla raudteeliinile), kolmanda rööpmepaari osa (Tallinn-Tapa-Peterburi raudteeliinile) valmis 1928, lõplikult avati viadukt 4. jaanuaril 1929.</span>


source: A
code: 8190
name: Linnasaunaga elamu (nn. Saarmanni saun), Paldiski mnt. 3, 1903. a.
type: Elamu
alt_id: 1012k
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>1910. aastal insener V. Lenderi projekteeritud kolmekorruseline mansardkorrusega ja keldriga erasaunaga kivimaja. Juugend-stiilis fassaadiga hoone ehitati T. Saarmanni tellimusel 1911. aastal. Hoone peafassaadil on kaks kolmnurkse viiluga risaliiti. Ühel risaliidil on eenduv poolkumer ärkel koos lahtise lodža-rõduga. Hoone sokkel ja osa esimese korruse fassaadseinast on laotud klombitud paekivist. Hoones on säilinud ehitusaegseid ehitusdetaile: uksed, aknaraamid, ahjud, trepid. Praegusel hetkel kasutusel hotellina.</span>


source: A
code: 8191
name: Lillepaviljon Pirita tee 26, 1958. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paviljon on rajatud järsule reljeefile. Lamekatusega hoonel on viis eri tasapinda. Muruväljakud, trepistikud ja terrassid sulanduvad maastikku. Sissepääsutiib voolab kärestikuna nõlvalt alla. Aastate jooksul on tehtud mitmeid ümberehitusi: peasissekäigu ette ehitati tuulekoda, muudeti põhjapoolse rõdu lahendust, juurde ehitati teine sissekäik, saali alla tehti täiendav saal, puitaknad asendati pakettakedega. Näitusesaal on kõrgete vitriinakendega, mis avavad vaated skulptuuride aeda ja merele. Saali interjööri mitmekesistavad dekoratiivsed purskkaevudega basseinid ning idaseinas rõdukorrus. Hoone oli esialgsel kujul mõeldud ainult suviseks kasutamiseks. Puudusid garderoobi- ja tualettruumid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone ehitati 1960. aastal Rahva Majandussaavutuste Näituse territooriumile. Projekti autorid olid arhitekt Valve Pormeister (1922-2002) ja sisearhitektid Vello Asi ning Väino Tamm. Kohvikuhoone ”Tuljak”ehitati lillepaviljoni juurdeehitusena 1964-1965. aastal.</span>


source: A
code: 8192
name: Kohvik "Tuljak", 1964. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruselise hoone põhikehandis domineerivad suured valges raamistuses klaasaknad. Hoonel on madal krohvitud sokkel ja oranžid dekoratiivse müürikirjaga tellistest seinad, mille kohal tume horisontaalse laudisega kaetud raskepärane puitkarniis. Hoone tagafassaadil on kahes mõõdus aknaavad, mis on rõhtimpostidega kaheks jaotatud. Avade all on tellissein ning avade kohal tume horisontaalne laudis. Kõigi ukseavade kohal on samuti tume, kuid vertikaalse paigutusega laudis. Varasema hooneosa all on kelder, kus paiknesid kohviku lao- ja abiruumid. Hilisema juurdeehituse all keldrit ei ole. Kohvikuhoone ja kõrvalasuv näitusepaviljon on omavahel ühendatud klaasist galeriiga. Ühendusgalerii klaasseinad on madalamad ja klaasi ning karniisi vahelist seinapinda katab tume vertikaallaudis. Kohvikuesine terrass eendub mäekallakust monoliitse raudbetoonsoolina, terrassiesine kallak on haljastatud okaspuude gruppidega. Pirita tee poolne ligipääs on lahendatud läbi alumise aia, mida ühendab kohvikuesise terrassiga mäenõlva peidetud trepp. Hoone tagaküljel viib kohviku katuseterrassile elegantne keerdtrepp. Kohviku ja ühendusgalerii taga oli dekoratiivskulptuuride ja lillepeenardega puhkenurk. Kohviku interjöörid olid minimalistlikud. Iseloomuliku elemendina täiendasid interjööri ajastule omased ümarad vasklambid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone projekt valmis 1964. aastal Eesti Maaehitusprojektis. Hoone projekteeris arhitekt Valve Pormeister (1922-2002). Kohvikuhoone valmis juurdeehitusena kõrvalasuvale Lillepaviljonile, mille autoriks on samuti arhitekt Valve Pormeister. Lillepaviljon koos ümbritseva välialaga valmis 1960. aastal ja kohvik „Tuljak“ 1965. aastal. Juurdeehitus pidi lahendama Lillepaviljoni külastajate toitlustamise, selleks oli ette nähtud ehitada einelaud, välikaminatega kohvikuala ning välikioskite osa. Keldriruumidesse kavandati kauba- ja toiduruumid, inventari- ja laoruumid ning ametiruumid. Kohviku interjööri kujundasid sisearhitektid Väino Tamm (1930-1986) ja Vello Asi (1927). Algne iseteenindusfunktsioon asendati hiljem suurteks üritusteks paremini sobiva lauateenindusega. Suleti ka välikaminatega väliterrass. 1970. aastal ehitati olemasolevale hoonele juurde suurem köögiplokk ning endine köögiruum muudeti puhvetiruumiks ja garderoobiks. 1990. aastatel kohandati kohvik „Tuljak“ ümber restoraniks „Carina“. Muudeti siseruumida kasutust ja viimistlust. Restoran tegutses hoones kuni 2002. aastani, mille järel seisis hoone tühjana. 
Hoone restaureerimisprojekt valmis 2014. aastal ning restaureerimistööd lõppesid 2015. aastal. Restaureerimise käigus jäi algsest substantsist alles mõned dekoratiivsed tellisseinad, katust kandvad metallpostid, galeriiosa betoonlagi, betoontrepike ja osa keldrist. Säilitati ka osa algsed valgustid.
Mälestis sai Muinsuskaitseameti tunnustuse "Hästi restaureeritud mälestis" 2015. aastal ning Tallinna Linnaplaneerimise Ameti  tunnustuse "Parim restaureeritud mälestis 2015. aastal".</span>


source: A
code: 8193
name: P. Wiegandi masinatehase masinatsehh, 1881-1883
type: ehitismälestis
alt_id: 965k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Peakivist masinatehase kahekorruseline hoone rajati kolmnurksele krundile Põhja puiestee ja Suur-Patarei tänava vahel. Maja projekteeris arhitekt Nikolai Thamm vanem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1859. aastal asutas Friedrich Wiegand Rakveres vasksepatöökoja. Tallinnasse toodi töökoda 1861. aastal. 1889. aastal avas Wiegand müügikontori Moskvas ning hakkas tarnima oma tehase toodangut Venemaale. Sajandivahetusel hakati tootma naftamootoreid "Russ". Enne I Maailmasõda olid peamised toodanguartiklid aurumasinad, seadmed suhkruvabrikutele, pumbad, sillakonstruktsioonid. Teostati ka laevade remonti. 1920.a. moodustati aktsiaselts "Ilmarine". 1951. aastal anti tehas NSV Liidu Raskemasinaehitusministeeriumi alluvusse. 1989. aastal ettevõte erastati.</span>


source: A
code: 8194
name: P. Wiegandi masinatehase administratiivhoone, 1881-1883
type: ehitismälestis
alt_id: 965k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Põhimahus 2-korruseline, krohvitud fassaadidega paekivist administratiivhoone, mis paikneb piki tänava telge esifassaadiga Põhja puiestee poole. Avad paiknevad sümmeetriliselt, kahel pool peasissekäiku. Avatäited on algselt olnud puidust. Historitsistlikus stiilis hästi liigendatud fassaadi jagavad viieks osaks kolm risaliiti, mis eenduvad seinapinnast vaid mõnekümne sentimeetri võrra. Peasissepääs asub keskrisaliidi allumises osas. Risaliitide ülaosad on lahendatud katusepinnast välja ulatuvate vintskappidena, mille aknaavad valgustavad katusealust poolkorrust. Esimese korruse ulatuses on fassaad lihtsa lahendusega, vaid aknaavade kujunduses on kasutatud profileeringuga krohviraamistust ning seinapinnal korrustevahelist karniisi. Teise ja kolmanda korruse ulatuses domineerib risaliitide kujundus, kus on kasutatud krohvile markeeritud nurgakvaadreid, stiliseeritud hammasfriise ning pliiatskonsoole. Hoone otsafassaadid on lihtsama kujundusega. Tagumise fassaadi lahendus kordab paljuski esimest. Hoonele annab õhulise vormi laialt eenduva räästaga liigestatud katus, mille kujunduses domineerivad massiivsed profileeritud talaotsad. Põhja puiestee ääres on kahel pool administratiivhoonet tehase masinatsehh ja masinatöökoda. Tehase masinatöökoja administratiivhoone poolsel fassaadil on viimaega samas võtmes, kuid mõnevõrra lihtsustatud hoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vasksepatöökoja asutas 1859. aastal Friedrich Wiegand. Algselt asus töökoda Rakveres, kuid juba 1861. aastal kolis tootmine üle Tallinnasse. 1873. aastal alustati malvivaluga ja endisest töökojast sai tehas. Uued tehasehooned ehitati aastatel 1881-1883 arhitekt Nikolai Thamm vanema (1834-1907) projekti järgi. Valmisid masinatsehh, administratiivhoone ning valukoda. Tehast laiendati aastatel 1889 ja 1898–1899 insener August Mickwitzi käe all. Tehasehoonetele lisati katlamaja, uus korsten ning valmis tsehhihoone kahekorruseline pealeehitis. 1889. aastal avas Wiegand müügikontori Moskvas ning hakkas tarnima oma tehase toodangut Venemaale. 19. ja 20. sajandi vahetusel asuti tootma naftamootoreid. 1912. aastal valmis insener Aleksander Ernst Pürge (aastani 1935/36 Bürger; 1887-1940) järgi mehhaanikatöökoda. Tehase toodangus olid enne Esimest maailmasõda olulisel kohal aurumasinad, suhkruvabrikute seadmed, pumbad ja sillakonstruktsioonid; lisaks tegeleti laevade remondiga. Tehase baasil moodustati 1920.aastal AS Ilmarine, kus hakkati valmistama rauavalu- ja masinaehitustooteid Eesti sisevajaduseks. Peale Teise maailmasõda valmistati tehases seadmeid tööstuste tarbeks. Alates 1952. aastast spetsialiseerus tootmine jõujaamade katelde abiseadmete valmistamisele. 1970.-1980. aastatel toodeti tehases ka tarbekaupu ja majapidamisseadmeid. 1989. aastal ettevõte erastati. Tehase hooned on eravalduses ja ehitatud ümber elu- ja ärihooneteks.</span>


source: A
code: 8195
name: P. Wiegandi masinatehase mehaanikatöökoda, 1912. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 965k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, viilkatuse ja krohvimata fassaadiga paekivist tööstushoone, mis paikneb piki tänava telge esifassaadiga Põhja puiestee poole. Avad paiknevad korrapäraselt. Avatäited on algselt olnud puidust. Historitsistlikus stiilis hoone seinad on laotud erineva viimistlusastmega paekivi. Sokkel on lihtsama lahendusega, sokli kohale jäävad ülemised seinapinnad mõnevõrra rohkem viimistletud. Kõige esinduslikum on hoone idapoolne otsafassaad, mille servades puhtalt tahutud paekivist laiad liseenid ning keskosa kohal kolmnurkviil, mille tipus dekoratiivne tuulelipp. Nurgaliseenide ülaosa rõhutab üle viiluserva ulatuv üledimensioonitud mašikulii motiiv. Ülejäänud fassaad on ühesuguse kujundusega. Esimese korruse tasandil jooksevad ühtse joonena kõrged ümarkaarse sillusega aknaavad ning nendega teise korruse tasandil kohakuti mõnevõrra madalamad segmentkaarse sillusega aknaavad. Sissepääs paikneb hoone hooviküljel, kuhu pääseb läbi idapoolse otsafassaadi parempoolses servas oleva väravakaare. Hoone interjööris domineerib avar kesklööv ning algselt kolmeks korruseks jaotatud külglöövid koos korruste vahelagesid toetavate metallpostidega. Hoone viilkatust kannavad terasest fermidele. Hoone kohandatud majutusasutuseks. Algsed 3-korruselise külglöövid on ümber ehitatud 2-korruselisteks. Endine tööstushoone jääb tehase kolmnurkse krundi linnapoolsesse otsa, mistõttu on hoone idapoolne otsafassaad esinduslikuma lahendusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vasksepatöökoja asutas 1859. aastal Friedrich Wiegand. Algselt asus töökoda Rakveres, kuid juba 1861. aastal kolis tootmine üle Tallinnasse. 1873. aastal alustati malvivaluga ja endisest töökojast sai tehas. Uued tehasehooned ehitati aastatel 1881-1883 arhitekt Nikolai Thamm vanema (1834-1907) projekti järgi. Valmisid masinatsehh, administratiivhoone ning valukoda. Tehast laiendati aastatel 1889 ja 1898–1899 insener August Mickwitzi käe all. Tehasehoonetele lisati katlamaja, uus korsten ning valmis tsehhihoone kahekorruseline pealeehitis. 1889. aastal avas Wiegand müügikontori Moskvas ning hakkas tarnima oma tehase toodangut Venemaale. 19. ja 20. sajandi vahetusel asuti tootma naftamootoreid. 1912. aastal valmis insener Aleksander Ernst Pürge (aastani 1935/36 Bürger; 1887-1940) järgi mehhaanikatöökoda. Tehase toodangus olid enne Esimest maailmasõda olulisel kohal aurumasinad, suhkruvabrikute seadmed, pumbad ja sillakonstruktsioonid; lisaks tegeleti laevade remondiga. Tehase baasil moodustati 1920.aastal AS Ilmarine, kus hakkati valmistama rauavalu- ja masinaehitustooteid Eesti sisevajaduseks. Peale Teise maailmasõda valmistati tehases seadmeid tööstuste tarbeks. Alates 1952. aastast spetsialiseerus tootmine jõujaamade katelde abiseadmete valmistamisele. 1970.-1980. aastatel toodeti tehases ka tarbekaupu ja majapidamisseadmeid. 1989. aastal ettevõte erastati. Tehase hooned on eravalduses ja ehitatud ümber elu- ja ärihooneteks.</span>


source: A
code: 8196
name: Stuarti reduudi säilinud fass, 17. saj.
type: ehitismälestis
alt_id: 1036k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on paekivist müüritisega, mis on osa säilinud Stuarti reduudi Põhjasõjaaegsest kaitserajatisest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Reduut rajati Põhjasõja ajal, 1703. aastal, kui muldkindlustusi täiendati nelja uue reduudiga - nende hulgas ka Stuardi reduut. 1885. aastal kujundati Skoone bastioni ala koos selle esise Stuarti reduudiga haljasalaks. Stuarti reduudi kohale rajati 20. sajandi alguses Tallinna Elektrijaam.</span>


source: A
code: 8197
name: Tallinna Elektrijaama administratiivhoone, 1910-1913
type: ehitismälestis
alt_id: 966k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hilisjuugendi ja uusklassitsismi laadis, 2- korruseline kõrgele paekivisoklile toetuv keldri- ja mansardkorrusega administratiivhoone kuulub Tallinna elektrijaama ansamblisse. Hoone Põhja puiestee poolsest esifassaadist eenduvad kaks massiivset külgrisaliiti. Neist parempoolsem ja keskmine taanduv osa on kaunistatud läbi kahe korruse ulatuvate kanneleeritud poolsammastega. Taanduva osa keskel paikneb väike kolmnurkne ärkel ning peasissepääsu kohal kanneleeritud sambale toetuv katuserõduga portikus. Katuseräästa all kulgeb ümber tervet maja munavööt-karniis. Kõrge katus on kaetud punaste savikividega. Katuse ülemises osas paiknevad poolkaare kujulised katuseuugid. Tagafassaadil on poolümarad ärklid, külgfassaadil metallrinnatisega rõdu. Hoone fassaade ilmestavad hilisjuugendliku peene jaotusega aknaraamid. Säilinud on kassettvälisuksed, interjööris tahveluksed ja pööningutrepp koos käsipuu ja rinnatisega. 2004. aastal tehti hoones remonttöid keldrikorrusel. Mansardkorrus on välja ehitatud korteriteks. Administratiivhoone ja kõrval paiknev elektrijaama tootmishoone oli algselt ühesuguse arhitektuurse lahendusega. Sissepääs jaama territooriumile toimus läbi kahe hoone vahel asunud väravaansambli.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna Linna Elektri Keskjaama hoone ehitati aastatel 1912-1913 arhitekt Hans Schmidti (sündinud 1880) projekti järgi praeguse Põhja puiestee äärde tollase Tallinna Linna Gaasivabriku (ehitatud 1865) kõrvale. Kuni 1918. aastani köeti jaama kivisöega ning alates 1919. aastast turba ja puiduga.1924. aastal võeti kütusena kasutusele põlevkivi. Nii areneva tehnoloogia kui ka tarbimise kasvu tõttu tehti jaamale aastatel 1919-1934 neli laiendust, mis valmisid aastatel 1924, 1929 ja 1934 arhitekt Eugen Habermanni (1884-1944) projektide järgi. 1941. aastal elektrijaama tootmishoone lõhati. Jaam taastati osaliselt juba sõja ajal ja lõplikult mõned aastad hiljem. Aastatel 1947-1948 valmis jaama 102,5-meetrine tellisest korsten. 1959. aastal hakkas elektrijaam varustama linna soojusega. Elektri tootmine lõpetati jaamas 1979. aastal, kuid soojatootmine jätkus kuni Nõukogude perioodi lõpuni. Korduvalt laiendatud ja ümberehitatud elektrijaama tootmishoone kõrval on jaama administratiivhoone säilitanud suurel määrel oma algse arhitektuurse ilme.</span>


source: A
code: 8198
name: Tallinna elektrijaama turbiinisaal, 1928. -1929
type: ehitismälestis
alt_id: 966k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elektrijaama tootmishoone koosneb mitmest mahust. Hoone keskosas on 4-korruseline lülitushoone, mis ühendas omavahel erinevaid hooneosi ja oli ühenduses masinahoonega. Lülitushoone neljast korrusest kolm võtsid enda alla lülitusseadmed. Lülitushoone külgedel on tootmishooned, neist kõige silmapaistvam Põhja puiestee äärde jääv turbiinisaal, kus ühes tervet hooneosa hõlmavas saalis paiknesid elektritootmiseks vajalikud turbiinid. Hoone all on kaheks korruseks jaotatud 6 meetri sügavune kelder. Hoone välisarhitektuuris on rõhutatud linna poole suunatud fassaad Põhja puiestee ääres. Liigendatud mahtude ja akende paigutusega kombineeriv lülitushoone on lahendatud traditsioonilises funktsionalistlikus võtmes. Turbiinihoone fassaad hõlmab nii funktsionalismi, uusklassitsismi kui art deco elemente. Fassaadil domineerib akenderida, mis võtab aluseks elektrijaama rajamiseaegsete hoonete arhitektuuri. Varasemat vertikaalsete akende ja eenduvate ümarsammastega fassaadirütmi jätkavad vertikaalis kolmeks jaotatud krohviraamistusega kõrged aknad, mida eraldavad üksteisest rippsambad. Akende all paiknevad soklikorruse seinas kolmnurksillusega aknanišid. Interjööris on säilinud algseid detaile: uksi, aknaid, aknasuluseid, algupäraseid koonusekujulisi seina ja laevalgusteid; seinakell, masinasaalist lülitushoonesse viival trepimademel kiviplaadid, lülitushoone trepikodade põrandaplaadid, treppide kujundus ja trepikäsipuud, lifti ja liftikabiini kujundus, puit ja klaasvaheseinad ja hulgaliselt tehnikat, nagu sildkraana, generaatorid jm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna Linna Elektri Keskjaama hoone ehitati aastatel 1912-1913 arhitekt Hans Schmidti (sündinud 1880) projekti järgi praeguse Põhja puiestee äärde tollase Tallinna Linna Gaasivabriku (ehitatud 1865) kõrvale. Kuni 1918. aastani köeti jaama kivisöega ning alates 1919. aastast turba ja puiduga.1924. aastal võeti kütusena kasutusele põlevkivi. Nii areneva tehnoloogia kui ka tarbimise kasvu tõttu tehti jaamale aastatel 1919-1934 neli laiendust, mis valmisid aastatel 1924, 1929 ja 1934 arhitekt Eugen Habermanni (1884-1944) projektide järgi. 1941. aastal elektrijaama tootmishoone lõhati. Jaam taastati osaliselt juba sõja ajal ja lõplikult mõned aastad hiljem. Aastatel 1947-1948 valmis jaama 102,5-meetrine tellisest korsten. 1959. aastal hakkas elektrijaam varustama linna soojusega. Elektri tootmine lõpetati jaamas 1979. aastal, kuid soojatootmine jätkus kuni Nõukogude perioodi lõpuni. Aastast 1999 tegutseb hoones SA Tallinna Tehnika- ja Teaduskeskus ehk Energiakeskus. Hoone on restaureeritud.</span>


source: A
code: 8199
name: Tallinna Gaasijaama gaasimahuti Põhja pst. 27, 1926. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 966k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kuuenurkse põhiplaaniga gaasimahutiga, mille kehand on klombitud paest. Hoone fassaad on liigendatud, hoone keskosa ilmestavad igal fassaadi küljel asuvad kolmesed ümarkaarsed taanduvad fassaadiosad. Hoone ülaosas asuvad aknaavad ning katusel madal tornehitis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Põhja puiestee praeguste kinnistute 27 ja 27a territooriumil alustas 1865. aastal tööd Tallinna Gaasivabrik, mis varustas gaasiga algselt põhiliselt kesklinna tänavalaternaid ja ka avalikke hooneid. Gaasivabriku maa-alale rajati aastatel 1912-1913 Tallinna Elektrijaam. Ehitati masinahoone, katlamaja ja kontorihoone ning kõrge telliskorsten. Neist on praeguseks säilinud vaid kontorihoone, mida praegused eritingimused ei käsitle, kuna jäävad kõrvalolevale kinnistule. Elektrijaama köeti 1918. aastani kivisöega ja seejärel turba ning puiduga. 1923. aastal seadistati jaam ümber põlevkiviküttele. Osalt varasemate hoonete asemele rajati Põhjapuiesteele 1929. aastaks uus turbiinihoone ja 1932. aastaks lülitushoone. Elektrijaama uus katlamaja valmis 1934. aastaks Viimaseks hooneks enne n. võimu tulekut jäi hoone, milles on senini säilinud kaks soojusjaama katelt. II maailmasõjas purustati elektrijaam osaliselt, kuid taastati peagi. Praegune telliskorsten projekteeriti 1946. ja ehitati valmis 1948. aastaks. Põlevkivi kasutati jaamas 1965. aastani ja seejärel mindi üle masuudile. Põlevkivi toimetamiseks kateldeni, ehitati II maailmasõja järgsetel aastatel estakaad (ülesmõõtmisjoonistel nimetatud galeriiks). Mitu korda on vahetatud ka nime. Tallinna Elektrijaam nimetati 1925. aastal ümber Tallinna Linna Elektri Keskjaamaks. 1944. – 1959 oli nimetuseks Tallinna Linna Elektrijaam, seejärel kuni 1979. aastani Tallinna Soojus- ja Elektrijaam. 1979. a. elektri tootmine lõpetati ja toodeti vaid kaugküttesoojust. Endisesse gaasihoidlasse rajati n. võimu aastatel varjend. Estakaadi mööda veeti vagonettidega rööbasteel põlevkivi kateldesse ja on hiljem seisnud kasutuseta. Varasemast ajast on hoonetes peale kiviseinte ja mõne lihtsama ehitusdetaili vähe säilinud. Alles olevad katlad ja muu sisseseade osad pärinevad ilmselt 1950-1970. aastatest. Võib-olla hilisemad säilinud sisseseade osad on katelde puldid ja juhtpaneelid, millest on 1. korruse ruumis 132 vaid metallkestad säilinud. Ilmselt on nad paigaldatud 1980. aastate algul – otsustades vaid vaatlusest lähtuvalt. Tegelikkuses on peaegu kõik seadmed peale katelde demonteeritud või lõpuni rüüstatud nii, et säilinud on vaid alused ja kinnituskronsteinid. Käesolevatest hoonetest vanim on gaasihoidla – see kannab 1860. aastatel populaarse neogooti ja võib-olla isegi neoromaani arhitektuuristiili tunnuseid. Kindlusarhitektuurile iseloomulikud vormid jätavad mulje tugevusest ja püsivusest, mida rõhutab ka paekivi krobeline faktuur. Pärast II maailmasõda ehitatud estakaad ja korsten ning ka kõik muud lisandid on rangelt võttes stiilitunnusteta. Kuid stiilitunnusena võib nüüdsel ajal võtta arhitektuurset hoolimatust ja sihilikku rohmakust, mis on olnud kõikidel ajajärkudel üheks nõukogude võimu tähtsamaks tunnuseks.</span>


source: A
code: 8200
name: Tehasehoone Põhja pst. 7, 1932. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 967k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maksimaalselt 5-korruseline krohvitud kiviseintega tehasehoone on ehitatud vähemalt kümnes ehitusetapis. Hoones on valgusküllased, avarad ja kõrged ruumid ning kapitaalsed kandevkonstruktsioonid. Ajalooetappide mõjul on hoonekompleksis keeruline ruumistruktuur. Kompleksi keskel asuv hooneosa on kõige vanem säilinud osa. Algselt oli tegu tervikliku hoonega Põhja pst ääres, mille tänavaäärne osa lammutati koos kompleksi 5. hooneosa ehitusega. Hiljem on peale ehitatud 3 korrust. Hooneosal on osaliselt säilinud paekivist vundament, paemüürid ning kuue aknaga fassaadilõik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kotzebue tänava ja Põhja puiestee nurgal kahekorruselise kivihoone esimesel korrusel alustas 1919. aastal tööd Ephraim Lerenmanni rajatud ettevõte. 1924. aasta juunis esitas Lerenmann Tallinna linnavalitsusele taotluse ehitada lisaks kahekorruseline tootmishoone, mis valmis 1925. aastal. 1933. aastal lõpetati neljakorruselise põhikorpuse ehitus. Moodsa tootmishoone arhitekt oli Eugen Habermann (1884-1944). Hiljem ehitati hoonele viies korrus. See 1926. aastal projekteeritud "Rauaniidi" monumentaalne trikootööstuse tehasehoone on siiani kogu kinnistu dominandiks. Tehasehoone oli Eesti üks esimesi funktsionalistlikke ehitisi. Hoonet on aastate jooksul täiendatud juurde- ja pealeehitustega. 2015. aastal on KUU arhitektide poolt koostatud Põhja pst 7 hoonesse Eesti Kunstiakadeemia õppehoone eskiisprojekt.</span>


source: A
code: 8201
name: Elamu ja ärihoone Pärnu mnt. 8/ Väike- Karja t. 9, 1937 a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Liitub orgaaniliselt varem valminud funktsionalistliku Pärnu mnt 6 hoonega, moodustades osa tekkinud tänavseinast. Hoone kuju ja plaanilahendus on funktsionalistlikud, välisilme taotleb esinduslikkust - on liigendatud liseenitaoliste vertikaalidega, aknaid ümbritsevad raamistused. I korruse paiknevad avarate vitriinakendega äriruumid, II korrusel osaliselt kontoriruumid, kõrgematel korrustel suured korterid, mida on küll nõukogude perioodil osaliselt poolitatud. 
Hoone ehitamise käigus lammutati osaliselt säilinud linnamüüri lõik ning ühekorruseline historistlistlik kivihoone tänavate nurgal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärnu mnt 8/Väike-Karja 9 7-korruselise polüfunktsionaalse kivihoone projekteeris arhitekt Eugen Sacharias  1936. aastal, hoone valmis 1937.</span>


source: A
code: 8202
name: Elamu Pärnu mnt. 36/ Roosikrantsi t. 23, 1935. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vaadeldav hoone on viiekorruseline, ehitatud raudbetoonist ja telliskivist ning vooderdatud väheesineva vastupidava klinkerkiviga. Teravnurksel krundil paiknev hoone koosneb kahest tiivast, mille vahel asuvasse sisenurka jääb kitsas hoov. Eluruumide aknad avanevad mõlemale tänavale. Maja all on täiskelder. Pärnu mnt 36 maja puhul on tegemist ekspressionistliku arhitektuuri näitega tellisarhitektuuri alal, stiilimäärajaks on olnud poliitilised konnotatsioonid. Teravnurkne ülaosa on hoonel lõpetatud 1930. aastatele omaselt astmeliselt. Aknaavade raamistus on puidust. Kogu tellislao muster ja skulptuuri sissepõimimine on nn Hamburgi-pärane.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Maja arhitektiks on Robert Natus (1890–1950) ja selle tellijaks ärimees Koch. Pärnu mnt 36 on ehitatud odavalt üürimajaks, klinkerkividest fasssaad oli tellija soov. Antud ekspressionistliku tellisarhitektuuri stiili määrajaks on olnud poliitilised konnotatsioonid. Esimene projekt kinnitati Tallinna linnavalitsuses 16.07.1935. aastal. Teine projekt on kinnitatud 05.01.1937. aastal, mis tõenäoliselt fikseerib ehituse käigus sisse viidud muudatused. Need on eelkõige seotud äride väiksemaks tükeldamisega, mis osutab ehituse kavandamisaegsele liialdatud optimismile majanduskasvus. Efektne nurk hoonel muudeti pisikeseks töökojaks, kust vaid luugiga pääseb keldrilattu.</span>


source: A
code: 8203
name: Kino "Kosmos", 1962.a .
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone üldkuju määrab lai astmeliselt tõusev kaarjate ridadega saal. Kontrastiprintsiibile ülesehitatud arhitektuurse lahenduse tugevaimad iseloomujooned on saali tumm puhasvuuktellistest ning püstvagudega liigendatud seinamaht, klaasitud seinaga ooteruumi ja vestibüüli osa ning sissepääsu julgelt kaarduv õhuke betoonist varikatus. Lähiümbruse reljeefi arvestades jätkub kinohoone kujundus sujuvalt terrassi ja Pärnu mnt vahelisel haljasalal, kus paiknevad astmeliselt kolm suurt vaagnakujulist purskkaevu ning hõbekuused.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna panoraamkino "Kosmos" oli valmimisajal (1964) Eesti ainus laiformaatekraaniga kino. Kino restaureeriti ja kohandati IMAX tüüpi kinoks 2014. aastal.</span>


source: A
code: 8204
name: Äri-, elu- ja kinohoone Pärnu mnt. 326, 1933. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 899k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonel on lihtne geomeetriline mahuline ülesehitus ja ranged, ilma dekoorita fassaadid. Ehitusaegsed interjöörid ei ole säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1933.a. arhitekt E. Velbri projekti järgi ehitatud polüfunktsionaalne esinduslik hoone (nn Kahro maja). Algselt oli hoones Eestis omal ajal üks moodsamaid kinosid Victoria Palace, restoran Maxim, Nõmme linnaosavalitsus, apteek, kauplused ja juuksur. Tänavate nurgale ehitatud suur hoone oli Nõmme tingimustes monumentaalne.</span>


source: A
code: 8205
name: Peetri aedlinna kõrgemate ametnike elamu 1915. a.
type: Elamu
alt_id: 963k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väga ilus torniga puitvilla asub tänavajoonest eemal, kunagisest suurest park-aiast säilinud puudesalus. On selge, et maja on kavandanud keegi professionaalne arhitekt, arvatavasti mõni Peterburi päritolu meister, kuid praegu pole hoone looja nimi teada. Ehitise üldilmet kujundab aktsendikas nurgatorn, kuurortlikku kergust lisavad suured verandad ja tagakülje tagasiastega terrass. Erilise võlu annab unikaalsele hoonele aga erakordselt lopsakas, fantaasiarikas ja kõrgel tasemel teostaud saelõiketehnikas puitdekoor. Hilisemad juurde- ja ümberehitused on olnud minimaalsed ning ehitise välimust pole need kahjustanud. Siseruumides on säilinud hulk algseid detaile, sealhulgas kauneid ukseklaase, palju erinevaid tahveluksi koos käepidemetega, enamik aknaid koos aknasulustega jne. Terviklikult on säilinud mõlemad trepikäigud, paljudes kõrgetes ruumides peegelvõlvlaed. Kõige väärtuslikumaks interjööridetailiks on aga ühes ülemise korruse korteris säilinud hiigelsuur ja piduliku dekooriga historitsistlik kahhelahi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elanike teada kunagi Narva–Jõesuus suvilaks ehitatud ja 1913-15a. paiku lahtimonteerituna Tallinna toodud ning siin uuesti püstitatud romantilises villas asus Peetri aedlinna kõrgemate ametnike ajutine elamu ja ohvitseride kasiino, hiljem kohaldati hoone mitmekorterilise majana alaliseks elamiseks.</span>


source: A
code: 8206
name: Laiarööpmelise raudtee Pääsküla jaamahoone, 1916. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 885k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline, puidust jaamahoone ilmekate originaaldetailide ja viilkatusega. Hoone on kaetud eri tüüpi laudistega, avatäiteid raamistavad saelõikelised dekoratiivlauad. Peasaali ilmet kujundavad telgsümmeetrilise asetusega aknad, samuti on säilinud algsed framuugiga välisuksed. Planeeringuliselt hõlmab enamus hoone sisepinda maja keskosas olev ooteruum, mille kahes küljes paiknevad kassa- ja ametiruumid. Sümmeetrilist põhiplaanile liituvad madalamad mahud mõlemas otsaseinas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone rajati 1916. aastal algselt ühekorruselisena. Ehituse käigus lisati teisele korrusele jaamaülema korter. 2017. aasta seisuga on hoone tuntud ja kasutuses ka kui Pääsküla eakate päevakeskus.</span>


source: A
code: 8207
name: Laiarööpmelise raudtee Rahumäe jaamahoone, 1932. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 877k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on madala ühekorruselise tüüpilise jaamahoonega. Hoone on ehitatud samuti nagu Hiiu jaamahoone põlevkivituhktellistest. Hoonel on kivikattega poolkelpkatus ja traditsionistliku ilmega väikeseruudulise jaotusega aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna linna lähemate linnade kasvuga Eesti Vabariigi algusaastatel kasvas ka raudteeliiklus ning 1926. aastal avati Rahumäe peatuskoht. Uus jaamahoone valmis 1930. aastal, ning 1932. aastal avati ka postiagentuur. Piletimüük hoones lõppes 1998. aastal ning 2004. aastal alustati hoone restaureerimist. Tänapäeval asub jaamahoones Nõmme linnaosa puuetega lastele mängu- ja vabaaja keskus.</span>


source: A
code: 8208
name: Elamu Raua t. 25, 1933. a.
type: Elamu
alt_id: 969k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoolimata peaukse avanemisest Raua põiktänavale, on trepikoda viidud hoone hooviküljele, kahe mahu vahele, nii et trepikoda kulgeb I korrusel L-kujuliselt läbi maja. Trepikoja välisseina-poolsed sisenurgad on ümardatud. Trepikojas kõigil mademetel värviline marmoreeringuga terratso põrand (itaalia keeles terrazzo, st. värvilisest kivipurust ja mördist dekoratiivne kate), lahendatud geomeetriliste mustritena (esineb tumepunast, halli), trepikastmed paekivist. Hoones Raua 25 olid avarad korterid, mitmed neist suurte rõdudega. See oli kõrgemale keskklassile suunatud, omas ajas väga moodne kõigi mugavustega (keskküte jne.) üürimaja. I korrusele kavandati 3 korterit (kaks 1-toalist ja üks 3-toaline) ning nimetatud äriruumid, mille poeruumi põrand tõusis ilmselt kauba parema eksponeerimise kaalutlustel moodsalt astmetena. Poe kõrvale jääv korter oli kavandatud ilmselt poepidaja eluruumiks, sest oli sellega ukse abil ühendatud (nüüdseks kinni müüritud, kuid uks korteri pool endiselt omal kohal). II korrusel 2 suurt 4-toalist korterit, ühest avaneb peasissekäigu kohal olev rõdu. Jäetud on ka võimalus korterid ühendada või tube korterite vahel ümber mängida – projektil on mitmed seinad ja uksed märgitud punktiiriga ning hiljem käsitsi projektile lisatud täiendavaid vaheseinu. III korrusel kaks 2-toalist korterit, ühest oli ette nähtud pääs madalama mahu katusel olevale terrassile (selle asemel eterniidist madalakaldeline katus, üle mille veetud pesunöör, ligipääs trepikoja rõdult). III korrusel samuti jäetud korterite ühendamise võimalus. II ja III korruse korterites on olemas vannituba, samuti ruumikas esik, mõnes korteris koos sisseehitatud nagidega nišiga. IV korrusel suur 4-toaline korter ruumika esiku ja köögiga, viimase ühes seinas sisseehitatud kapid. Kahest pisikesest toast üks projektil hiljem käsitsi muudetud vannitoaks. Korruse ülejäänud suur ruum ilmselt kavandatud pööninguks, kuid juba hilisematest märkustest projektil nähtub, et see muudeti peagi kööktoaks. Tualetid kõigis korterites, tollal luksusena näiv vannituba vaid suuremates. Köökides üldjuhul sisseehitatud sahvrinurk. Korruste kõrgused on erinevad, vähenedes (paari)kümne cm kaupa (I korrusel 3,2 m, IV korrusel 2,7 m). Keldrisse oli ette nähtud pesuköök ja puukuurid. Maja köeti söega keldris asuvast katlaruumist. Fassaad astub Raua t. pool kõnniteest paari meetri võrra tagasi, tekitades maja ette väikse muruga haljastatud eesaia, kus kasvavad ka mõned kõrged puud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid. Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne arhitektuurne ilme. Modernistliku arhitektuuri ühe liinina oli 1920. aastatel Euroopas esile tõusnud puhtaid geomeetrilisi vorme armastav ja liigse dekoori hüljanud funktsionalism. Lisaks askeetlikule vormile tähistas sammu moodsuse suunas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Majade välisilmet hakkasid kujundama lamedad katused, suured aknad ja siledad krohvitud pinnad. Funktsionalism hakkas Eesti, ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel, kuid enamasti üksikute hoonete näol. Esimeseks teadlikuks funktsionalismi näiteks loetakse üldjuhul Herbert Johansoni kavandatud villat Toompuiestee 6 (1929). Mitmeti annab funktsionalismiga siduda Raua tänava umbsoppi (tolleaegsetes dokumentides kohtab selle põiktänava kohta nimetust umb- või põikuul), mis on Tallinna ainus terviklikku modernistlikku miljööd pakkuv linnaruumi lõik ning mõjub moodsana ka 75 aastat hiljem. Raua t. umbsopp arenes linnale pärandatud suurele krundile – kogu elumajade grupp, praeguste numbritega 25–35, kandis 1930. aastate algul numbrit 24, kuid esineb mõni aasta hilisematel ehitusprojektidel juba nr. 31 ja 33 all. Tervik valmis jupp haaval: 1932–33 tegi arhitekt Anton Soans tükeldatud krundile üldplaneeringu, pakkudes protsessi käigus välja mitmesuguseid lahendusi (Soansi Raua 24 kinnistu tükeldamise ja hoonestamise muutmise kava ühe variandi järgi oli ette nähtud hoone ka põiktänava sissesõidu kohale, nii et praegused Raua 25 ja 35 olnuks üks maja, millele liitub tagaküljel nüüdne Raua 33). Üksikud hooned kavandasid järgnevatel aastatel (1933–36) lisaks arhitektid Richard Falkenberg, Johann Ostrat, Villem Seideman (hiljem Seidra) ja Artur Veedeman (hiljem Vetemaa). Ehkki selle umbsopi hoonete ansamblit on tavaks saanud väärtustada funktsionalistliku tänavaruumi näitena, on geomeetriliste mahtudega mängivat lõpptulemust võrreldud pigem art déco kui funktsionalismi paremikuga. Seda rõhutavad eenduvad mahud, ümarnurgad ja akende vahelise pinna eristamine värviga, justkui lintakna motiiviga mängides. Kui Soans oli sellist "katkestatud" hoonestust ja madalamate mahtude eendumist ette näinud mõlemal pool tänavat, eesmärgiga pakkuda alternatiivi tavapärasele hoonestusviisile, muuta tänavat avaramaks ja valgusküllasemaks, siis tegelikkuses realiseerus sellisel kujul vaid umbtänava kesklinnapoolne külg. Kadriorupoolsed majad on kogukamad ning vähem liigendatud. (Soansi ühe lahenduse järgi pidi Raua 35 peegeldama vastasoleva maja, Raua 25 madalamat hooneosa – korruste arvu pole määratud, kuid plaanil torkab silma samasugune ümara nurgaga rõdu ja sellele liituv maht; samal põhimõttel pidi Raua 33 peegeldama Raua 27 madalamat hooneosa, kusjuures Soansi üldplaneeringul pole kumbki näidatud ümara nurgaga.) Anton Soans kavandas ise nurgapealse maja Raua 25 tänavale avaneva äripinnaga (mille rolli täidab hästi praegune lillepood). Selle, grupi esimesena valminud maja projekt on 1933. aasta lõpust. Esimeste seas valmis aastail 1934–35 ka Raua 27 projekt, arhitekt Johan(n) Ostrat. Kokkuehitatud majade 29 ja 31 projektid on aastast 1936, esimese arhitekt Richard Falkenberg ja teisel Karl Treumann (hiljem Tarvas). Hoone Raua 35 projekt on 1934. aasta lõpust, arhitektid Artur Veedeman (hiljem Vetemaa) ja Villem Seideman (hiljem Seidra), see on kokku ehitatud 1935 arhitekt Artur Vetemaa kavandatud naaberelamuga Raua 33. Arhitektuurimälestis Raua 25 on neljakorruseline kivist elumaja, mille IV korruse kohal on u. 1 m kõrgune ehissein, varjamaks 1930. aastatel väga moodsa, ent siinses kliimas kehvalt vastu pidava lamekatuse asemel (mille ehitamiseks tollal pealegi puudus kompetents) tegelikult teostatud madalakaldelist pultkatust. Eemalt näib elamu seetõttu täiesti lameda katusega kastja mahuna ja mõjub väga modernistlikuna. Hoone on mahuliselt liigendatud, kõrgem osa on paigutatud Raua t. äärde, sellega liituv madalam maht põiktänava serva. Tagasi astuv sissekäigunurk, mida rõhutab selle kohale paigutatud rippuv ümarkaarne rõdu tekitab paraadukse ja nurgapealse äriruumi sissepääsu ette justkui miniatuurse väljaku, mis laseb kogu umbsopi majade ansamblil paremini esile tõusta. Projektil näidatud katuseaed-rõdu III korruse tasandil näitab arhitekti teadlikkust kaasaegsetest ideedest ja trendidest, puudutagu see moodi tulnud päikesevannide võtmist või kuulsa arhitekti Le Corbusier&#039; ideed maja püstitamisel paratamatult häviva roheluse korvamisest katuseaiaga (tegelikkuses on rõdu asemel tegu siiski madalakaldelise katusega, mille kohal pesukuivatusplats, mistõttu rõdule avaneva akna kõrvalt puudub projektil näidatud uks). Nii selle kui peasissepääsu kohal oleva eenduva ümarnurkse rõdu kivirinnatise peal on madal metallist piire. Hoone Raua t. poolse fassaadi vasakus ääres läbib kolme ülemist korrust alaosas astmeliselt eenduv tahkerker. Selle kõrval kinnitub seinale ülaosas mitme meetri kõrgune metallist lipuvarras. Peasissepääsu ees ümara nurgaga kivitrepp, tiibuks on suure klaaspinnaga, mida liigendavad horisontaalsed liistud (alaosas 3 ja ülal 1), ukse kohal madal framuug, vertikaalselt kaheks jaotatud. Projektil ukse liigendust sel kujul küll näidatud ei ole, ent tegu näib olevat esialgse lahendusega. Tagumine sissepääsu ees väike trepp, betoonist, sealne tahveluks jaotub neljaks üksteise kohal paiknevaks rõhtsaks ristkülikuks. Selle kohal kõrge trepikoja aken, mis moodustub pealistikku paiknevatest ruudukujulistest akendest, vertikaalselt pooleks jaotatud. III ja IV korruse vaheliselt trepimademelt avaneb väike rõdu, metallpiirdega. Trepikojast rõdule viib 2 tiivaga tahveluks (millel 2 uksepaari, nii sisse- kui väljapoole avanev), mõlemad tiivad jaotuvad horisontaalselt neljaks: üksteise kohal 3 rõhtsat ristkülikut ja ülal aken. Ukse kohal kõrge framuug, vertikaalselt pooleks jaotatud. Raua t. poolses nurgas keldrisissepääs, mida piirab ümardatud nurkadega metallist rinnatis (projektil ust näidatud ei ole, sellesse kohta on aga kavandatud umbes samas mahus valguskaev, mida teiste keldriakende ees ei esine, ilmselt otsustati see keldritrepiga asendada siiski juba maja ehitamise ajal). Krohvitud ja hetkel heleroosaks värvitud maja ilmestavad tumepruuni värviga tsoonid: seda tooni on vundament, mis esikülgedel teeb sokliakende ulatuses paarisentimeetrise tagasiaste, samuti peasissepääsu kohal paiknev ümara nurgaga rõdu. Raua t. poolse nurga akende vaheline pind, samuti lillepoe kõrval oleva korteri kahe akna vaheline pind, on halliks krohvitud (projektil näidatud viirutusega, sarnaselt katuseaia krohvimata tellisest postidega, st. ideaalis võiks tellispostide ja hetkel tumehallide pindade viimistlus olla ühesugune). Projektil on hoone põhikehandi II-IV korrusel näidatud ka lintakent meenutav tsoon, mida võis olla kavas tähistada teise värvitooniga või tsooni ala- ja ülapiiri markeerimisega – pikki horisontaalseid lintaknaid ei suudetud Eestis 1930. aastail tehnilistel põhjustel veel realiseerida, ent seda moodsas arhitektuuris armastatud võtet püüti siiski mingil moel jäljendada. Võimalik, et juba ehituse käigus otsustati modernistlikumalt lakoonilise lahenduse kasuks ja vähendati fassaadil algselt kavandatud dekoratiivseid eri materjalidest pindu. Välisseina ja nurgarõdu ülaääres eendub astmena hetkel valgeks värvitud karniis, rõdualust pinda ääristab samuti valgeks värvitud liist. Äritsooni eraldab korteritest tumedam eenduv simss, mida katab plekist veelaud. Akende jaotus: ruudukujulised ja veidi laiemad aknad on jaotatud vertikaalselt pooleks; laiad korteriaknad kolmeks nii, et keskmine klaas on äärmistest poole laiem (mõnel aknal on see kitsa liistuga vertikaalselt poolitatud); äripinna kohal olevad nurgaaknad jagunevad kaheks nii, et nurgapoolne klaas laiem ja äärmine kitsam; lillepoe kõrval oleva korteri 2 akent neljaks võrdseks vertikaalseks osaks; poe enda suured, pea kogu seinapinda hõlmavad aknad võrdseteks ruudukesteks. Hoone tagaküljel on lintakna kombel lähestikku paiknevaid aknaid enamgi, madalama hooneosa pikad aknad jagunevad seal neljaks võrdseks osaks. Välisukse ja suure poe vaateakna vahel väike püstise ristküliku kujuline jaotuseta aken, samasugused I ja II korrusel tagaküljel, trepikoja kõrval. Soklitsooni aknad kohakuti korteriakendega, enamasti sama laiad. Lisaks välisele moodsusele kaasnes funktsionalistliku laadiga 1930. aastate kortermajades enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, suured ja valgusküllased korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), esinduslikud viimistlusmaterjalid, näiteks kõigis tubades puitparkett.</span>


source: A
code: 8209
name: Elamu Raua t. 27, 1934. a.
type: Elamu
alt_id: 969k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamus Raua 27 olid ruumikad korterid. I korrusel 2 suurt korterit: 3- ja 5-toaline. Kogu madalamat hoonemahtu täitva 5-toalise korteri väikseim, köögi kõrval paiknev tuba ilmselt kavandatud teenijatoaks. II korrusel projektil kolm 3-toalist korterit, millest kahe väiksema pisike tuba näib samuti olevat kavandatud teenija tarbeks. III korrusel 2 korterit, neist 3-toaline sama plaaniga kui kahel eelmisel korrusel (1935. aasta projektil on kahe Raua sauna poolse toa vahelist ukseava oluliselt laiendatud, nii et neid on võimalik kasutada ühe suure toana, tollal armastatud võte); korruse teine korter on 2-toaline. Ilmselt tehti juba ehituse käigus põhiplaanis ka väiksemaid muudatusi. Tegelikud korteriplaanid erinevad kohati projektist (seejuures mõlemast, omavahel detailides erinevast variandist). Nt. madalama hooneosa Raua t. poolse seina ääres on II korruse kolm tuba anfilaadisarnaselt reas (nagu I korrusel), kuid projektil kuulub ümara nurgaga tuba kõrvalkorteri juurde. Sageli oli tolleaegsetes majades jäetudki võimalus vaheseinade või uste lisamisega tube korterite vahel ümber mängida. Projektile on millalgi nõukogude ajal tehtud arvukaid venekeelseid parandusi, arvutusi, märkusi jms. Hoonetega koos kavandas enamus raua umbsoppi maju projekteerinud arhitektidest spetsiifilise, konkreetse maja juurde kuuluva piirdeaia, mille osasid võib näha ka ajaloolistel fotodel, aga tegelikkuses on mitmed neist asendatud uutega. Ka maja Raua 27 juurde on arhitekt Ostrat ette näinud silikaatkivist vundamendi ja postidega aia, mille puitosad on kujutatud ažuursetena, vertikaalsete avadega. Piirde taastamise soovi korral võiks aluseks võtta just selle, elamu projektil näidatud lahenduse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid. Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne ilme. Modernistliku arhitektuuri ühe liinina oli 1920. aastatel Euroopas esile tõusnud puhtaid geomeetrilisi vorme armastav ja liigse dekoori hüljanud funktsionalism. Lisaks askeetlikule vormile tähistas sammu moodsuse suunas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Majade välisilmet hakkasid kujundama lamedad katused, suured aknad ja siledad krohvitud pinnad. Funktsionalism hakkas Eesti, ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel, kuid enamasti üksikute hoonete näol. Esimeseks teadlikuks funktsionalismi näiteks loetakse Herbert Johansoni kavandatud villat Toompuiestee 6 (1929). Mitmeti annab funktsionalismiga siduda Raua tänava umbsoppi (tolleaegsetes dokumentides kohtab selle põiktänava kohta nimetust umb- või põikuul), mis on Tallinna ainus terviklikku modernistlikku miljööd pakkuv linnaruumi lõik ning mõjub moodsana ka 75 aastat hiljem.	Raua t. umbsopp arenes linnale pärandatud suurele krundile – kogu elumajade grupp, praeguste numbritega 25–35, kandis 1930. aastate algul numbrit 24, kuid esineb mõni aasta hilisematel ehitusprojektidel juba nr. 31 ja 33 all. Tervik valmis jupphaaval: 1932–33 tegi arhitekt Anton Soans tükeldatud krundile üldplaneeringu, pakkudes protsessi käigus välja mitmesuguseid lahendusi (Soansi Raua 24 kinnistu tükeldamise ja hoonestamise muutmise kava ühe variandi järgi oli ette nähtud hoone ka põiktänava sissesõidu kohale, nii et praegused Raua 25 ja 35 olnuks üks maja, millele liitub tagaküljel nüüdne Raua 33). Üksikud hooned kavandasid järgnevatel aastatel (1933–36) lisaks arhitektid Richard Falkenberg, Johann Ostrat, Villem Seidra (tollal Seideman) ja Artur Vetemaa (tollal Veedeman). Ehkki selle umbsopi hoonete ansamblit on tavaks saanud väärtustada funktsionalistliku tänavaruumi näitena, on geomeetriliste mahtudega mängivat lõpptulemust mitmeti põhjust võrrelda nii art déco kui funktsionalismi paremikuga. Seda rõhutavad eenduvad mahud, ümarnurgad ja akende vahelise pinna eristamine värviga, justkui lintakna motiiviga mängides. Kui Soans oli sellist "katkestatud" hoonestust ja madalamate mahtude eendumist ette näinud mõlemal pool tänavat, eesmärgiga pakkuda alternatiivi tavapärasele hoonestusviisile, muuta tänavat avaramaks ja valgusküllasemaks, siis tegelikkuses realiseerus nii vaid umbtänava kesklinnapoolne külg. Kadriorupoolsed majad on kogukamad ning vähem liigendatud. Soansi ühe lahenduse järgi pidi Raua 35 peegeldama vastasoleva maja, Raua 25 madalamat hooneosa – korruste arvu pole määratud, kuid plaanil torkab silma samasugune ümara nurgaga rõdu ja sellele liituv maht; samal põhimõttel pidi Raua 33 peegeldama Raua 27 madalamat hooneosa, kusjuures Soansi üldplaneeringul pole kumbki näidatud ümara nurgaga. 	Anton Soans kavandas ise nurgapealse maja Raua 25 tänavale avaneva äripinnaga. Selle, grupi esimesena valminud maja projekt on 1933. aasta lõpust. Esimeste seas valmis aastail 1934–35 ka Raua 27 projekt, arhitekt Johan(n) Ostrat. Kokkuehitatud majade 29 ja 31 projektid on aastast 1936, esimese arhitekt Richard Falkenberg ja teisel Karl Tarvas (tollal Treumann). Hoone Raua 35 projekt on 1934. aasta lõpust, arhitektid Artur Vetemaa ja Villem Seidra, see on kokku ehitatud Vetemaa 1935. aastal kavandatud naaberelamuga Raua 33. Arhitektuurimälestis Raua 27 (tollase aadressiga Raua 31a, esimestel projektidel on majanumbri koht tühjaks jäetud, ilmselt lõpliku numeratsiooni puudumise tõttu) on kivist elumaja, kokku ehitatud naabermajaga Raua 29. Hoone 3-kordse põhikehandi Raua t. poolsele nurgale liitub 2-kordne ümardatud nurgaga maht. Peasissepääs põhikehandi põiktänava poolses seinas, selle ees läbi madalama hooneosa I korruse tasandi sügava mademeniššiga kivitrepp, mademenišši naabermaja (Raua 29) poolne külgsein tollal moodsa võttena avatud, nii et moodustub pool-lahtine tuulekoda.  Moodsa lamekatuse imiteerimiseks (päris lamekatust ei saanud meie kliimas toona tavaliselt ehitada) on valitud väga madalakaldeline katus, kattematerjaliks projektil plekk. Krohvitud fassaad hetkel beežikas-kollaseks, sokkel halliks värvitud. Sokkel seinaga samal tasapinnal, kuid madalama mahu osas ja tagaküljel astub sokli ülaäär dekoratiivsel kaalutlusel u. 10 cm ulatuses sissepoole. Välisseina ülaääres eendub järsu astmena karniis. Esimene projekt on 1934. aasta suvest, järgmise aasta algul on arhitekt Johann Ostrat ise teinud muudatusprojekti, millega lisati põiktänava poolse fassaadi paremasse äärde läbi II ja III korruse kõrguv ümarerker. Erkeri kohale jääv seinaosa ülejäänud seinast mõnekümne cm võrra kõrgem, nii et varjab katuse täielikult. Erkeri ülaääres madal metallpiire. Fassaadiavade paiknemine ja jaotus on mänglev, nt. akende kujus esineb hulk variatsioone. Erkeri all on lai 3-osaline, erkeri kohal ruudukujuline aken, erkeri enda aknad vertikaalselt 4 võrdseks osaks jaotatud. Erkeri kõrval ruudukujuliste akende rida, III korrusel avaneb veel 2 samasugust akent madalama hooneosa kohale. Ruudukujuliste akende vahejoonel on pööninguruumi pisikesed ümaraknad, mis korduvad Raua t. poolsel küljel. Peaukse kohal olevas madalama hoonemahu seinas lai, 3 võrdseks osaks jaotatud aken (1934. a. projektil selle koha peal 2 pisikest akent). Lisaks muutis arhitekt 1935. aasta projektiga III korruse Raua t. poolsete akende paiknemist (varasema 2 ruudukujulise akna asemel ühtses raamistuses 3 akent: 2 äärmist 2 aknapoolega ja keskmine ühega). 2-kordse mahu ümaras nurgas on vertikaalselt 4 võrdseks osaks jagatud aken, selle mõlemal küljel laiad aknad. Raua sauna poolses küljes on nii 2- kui 3-kordse hoonemahu välisnurga mõlemal küljel ruudukujulised aknad. Kohati lähestikku või kahel pool nurka asetsevate korteriakende vaheline seinapind valgeks värvitud, astudes seejuures paari cm võrra seinast sissepoole, mängides nii funktsionalistlikus arhitektuuris levinud lintakna motiiviga (pikki horisontaalseid lintaknaid ei suudetud Eestis 1930. aastail tehnilistel põhjustel veel realiseerida, ent seda moodsas arhitektuuris armastatud võtet püüti siiski mingil moel jäljendada). Kõrge sihvakas trepikojaaken avaneb hoovikülje kahe seina sisenurka. Selle kõrval sahvri tuulutusavad. Trepikojaakna kõrval ja Raua 29 poolses seinaosas veel üks ruudukujuliste akende rida, kusjuures esimese puhul 2 kitsast akent eraldi raamis. Soklitsoonis kõigi aknarivide all sama laiad ruudukesteks jaotatud keldriaknad (ümara nurgaakna all sellest veidi kitsam). Akende jaotus: ruudukujulised ja veidi laiemad aknad on jaotatud vertikaalselt pooleks (ühe poole ülaosas mitmel juhul  väike õhuaken); laiad korteriaknad kolmeks nii, et keskmine klaas on äärmistest poole laiem (mõnel aknal on see kitsa liistuga vertikaalselt poolitatud). Välisuste ülaosas projektil kujutatud kitsas püstaken. Hoolimata peaukse avanemisest Raua põiktänavale, on trepikoda viidud hoone hooviküljele, see läbib I korrusel kogu maja. Ostrati täpsust detailides näitab projektile märgitud iga trepimarsi astmete arv – 20. Lisaks välisele moodsusele kaasnes funktsionalistliku laadiga 1930. aastate kortermajades enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, suured ja valgusküllased korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), esinduslikud viimistlusmaterjalid, näiteks kõigis tubades puitparkett. Ka selles majas oli kõigis korterites sees tollal luksusena näiv vannituba, kusjuures enamuses vannituba ja tualett koos. Suuremalt jaolt korterites ruumikas esik, köögis sisseehitatud sahver. Mõnes korteris sisseehitatud panipaik ja esikus nagide nišš.</span>


source: A
code: 8210
name: Elamu Raua t. 29, 1936. a.
type: Elamu
alt_id: 969k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>4-korruseline elamu Raua 29, nagu teised selle umbtänava hooned, on funktsionalistliku arhitektuurikäsitlusega. Hoone põhiplaan on tundlikult liigendatud. Trepikoja maht astub veidi tagasi, peasissepääs avaneb nišist, mille kohale jääb trepikoja rõdu. Fassaade ilmestavad erineva suuruse ja raamijaotusega aknad. Hoovifassaadis esineb ka nurgaakna motiiv. Suurim muudatus on maja kinni on ehitatud kangialune. Sinna on rajati kaks garaažiboksi. Kangialune on suletud laudisseina ja uksega, mis on funktsionalistlikus ansamblis võõras element. Ümberehitatud on ka neljanda korruse põhifassaadi avanev rõdu – põrand eendub välisseinast, muudetud on rõdupiirde kujundust ja asendit.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Piirkond Raua tänava keskosas, kus asub käsitletud elamu, oli kuni 20. sajandi alguseni hoonestamata. Raua 29 hoone arhitekt Richard Falkenberg koostas neljakorruselise kivist elumaja projekti, mis kinnitati 1936. aasta, mais. Planeeringu koostas arhitekt Anton Soans (1885–1966) juba 1932–1933. aastal. Suurem remondi vajadus hakkas tekkima 20. sajandi lõpu poole. 2003. aastal teostati katuse rekonstrueerimine, mille käigus vahetati välja katuse plekk ja pehastunud sarikad ja roovitis.</span>


source: A
code: 8211
name: Elamu Raua t. 31, 1936. a.
type: Elamu
alt_id: 969k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid. Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne arhitektuurne ilme. Modernistliku arhitektuuri ühe liinina oli 1920. aastatel Euroopas esile tõusnud puhtaid geomeetrilisi vorme armastav ja liigse dekoori hüljanud funktsionalism. Lisaks askeetlikule vormile tähistas sammu moodsuse suunas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Majade välisilmet hakkasid kujundama lamedad katused, suured aknad ja siledad krohvitud pinnad.  Funktsionalism hakkas Eesti, ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel, kuid enamasti üksikute hoonete näol. Esimeseks teadlikuks funktsionalismi näiteks loetakse üldjuhul Herbert Johansoni kavandatud villat Toompuiestee 6 (1929). Mitmeti annab funktsionalismiga siduda Raua tänava umbsoppi (tolleaegsetes dokumentides kohtab selle põiktänava kohta nimetust umb- või põikuul), mis on Tallinna ainus terviklikku modernistlikku miljööd pakkuv linnaruumi lõik ning mõjub moodsana ka 75 aastat hiljem. Raua t. umbsopp arenes linnale pärandatud suurele krundile – kogu elumajade grupp, praeguste numbritega 25–35, kandis 1930. aastate algul numbrit 24, kuid esineb mõni aasta hilisematel ehitusprojektidel juba nr. 31 ja 33 all. Tervik valmis jupp haaval: 1932–33 tegi arhitekt Anton Soans tükeldatud krundile üldplaneeringu, pakkudes protsessi käigus välja mitmesuguseid lahendusi (Soansi Raua 24 kinnistu tükeldamise ja hoonestamise muutmise kava ühe variandi järgi oli ette nähtud hoone ka põiktänava sissesõidu kohale, nii et praegused Raua 25 ja 35 olnuks üks maja, millele liitub tagaküljel nüüdne Raua 33). Üksikud hooned kavandasid järgnevatel aastatel (1933–36) lisaks arhitektid Richard Falkenberg, Johann Ostrat, Villem Seideman (hiljem Seidra) ja Artur Veedeman (hiljem Vetemaa). Ehkki selle umbsopi hoonete ansamblit on tavaks saanud väärtustada funktsionalistliku tänavaruumi näitena, on geomeetriliste mahtudega mängivat lõpptulemust võrreldud pigem art déco kui funktsionalismi paremikuga. Seda rõhutavad eenduvad mahud, ümarnurgad ja akende vahelise pinna eristamine värviga, justkui lintakna motiiviga mängides. Kui Soans oli sellist "katkestatud" hoonestust ja madalamate mahtude eendumist ette näinud mõlemal pool tänavat, eesmärgiga pakkuda alternatiivi tavapärasele hoonestusviisile – muuta tänavat avaramaks ja valgusküllasemaks –, siis tegelikkuses realiseerus sellisel kujul vaid umbtänava kesklinnapoolne külg. Kadrioru-poolsed majad on kogukamad ning vähem liigendatud. (Soansi ühe lahenduse järgi pidi Raua 35 peegeldama vastasoleva maja, Raua 25 madalamat hooneosa – korruste arvu pole määratud, kuid plaanil torkab silma samasugune ümara nurgaga rõdu ja sellele liituv maht; samal põhimõttel pidi Raua 33 peegeldama Raua 27 madalamat hooneosa, kusjuures Soansi üldplaneeringul pole kumbki näidatud ümara nurgaga.) Anton Soans kavandas ise nurgapealse maja Raua 25 tänavale avaneva äripinnaga (mille rolli täidab hästi praegune lillepood). Selle, grupi esimesena valminud maja projekt on 1933. aasta lõpust. Esimeste seas valmis aastail 1934–35 ka Raua 27 projekt, arhitekt Johan(n) Ostrat. Hoone Raua 35 projekt on 1934. aasta lõpust, arhitektid Artur Veedeman (hiljem Vetemaa) ja Villem Seideman (hiljem Seidra), see on kokku ehitatud 1935 arhitekt Artur Vetemaa kavandatud naaberelamuga Raua 33. Enamus selle ansambli majade arhitektidest lisas ehitusprojektile spetsiifilise, konkreetse maja juurde kuuluva piirdeaia joonised. Osaliselt on piirded jälgitavad ka ajaloolistel fotodel, praeguseks on enamus neist asendatud uutega. Arhitektuurimälestis Raua 31 (tollase aadressiga Raua 33b) projekt on 1936. aasta algusest. Arhitekt Karl Treumanni (hiljem Tarvas) kavandatud 4-kordne kivist (silikaattellis) elumaja on kokku ehitatud naabermajaga Raua 29 (viimase projekt 1936 kevadest, arhitekt Richard Falkenberg), nende mõju ühe majana võimendab välisseinte ühesugune värvilahendus – krohvitud fassaadid on värvitud beežikas-valgeks. Välisseina ülaääres eendub astmeliselt karniis. Fassaadi alaosas kergelt eenduv kümmekonna cm kõrgune halliks värvitud vöönd, kohati ainult värviga markeeritud. Mälestist katab madalakaldeline plekk-katus, mis pidi ilmselt looma mulje moodsast lamekatusest (tollal uudne lamekatus pidas siinses kliimas kehvalt vastu, päris lameda katuse ehitamiseks puudus pealegi kompetents). Naabermaja (Raua 33) poole jääva nurga juures eendub 3-kordne maht. Piki selle ülaäärt kulgeb madal metallist rõdupiire (Anton Soansi üldplaneeringul on selle mahu asemel välja käidud ehitise Kadrioru-poolsest seinast välja astuv poolümar hooneosa, mille esikülg olnuks Raua t. poolse fassaadiga samal joonel, seda aga ei teostatud). Peasissepääs paikneb 4-kordse mahu keskteljel, astudes koos paekivist trepimademega seinapinnast veidi sissepoole nii, et seinapind koos akendega läheb n.-ö. mahalõigatud nurga abil sujuvalt üle ukseesiseks trepimademeks, erinedes veidi projektil välja pakutud lahendusest. Projektil kujutatud puidust suurte akendega tiibukse kohal on rõhtne ristkülikukujuline jaotuseta framuug. Efektne on I ja II korruse vahel asuv ja peaukse kohal seinast järsult eenduv varikatus, mis ulatub peaaegu majani Raua 29. Ent projektil on see näidatud hoopis samas mõõdus rõduna, mille kivirinnatis oli esiküljel ette nähtud välisseinaga samasuguse viimistlusega ning jätkanuks 3-kordse hooneosa seina. Rõdu sel kujul aga ei teostatud – et ehituse käigus projekti pisut muudeti, oli tollal tavapraktika. Arhitektid andsid selleks üldjuhul ehitusjärelvalve käigus jooksvalt oma nõusoleku (enda projekteeritud objektile teostas sageli järelvalvet arhitekt ise). Hoovipoolse ukse ees paekivist trepiaste, ka selle ukse kohal võrdlemisi suur, vertikaalselt seinast välja astuv varikatus, mida katab plekk. Lihtsa geomeetrilise fassaadi peamiseks kujundusvõtteks on korrapärased akenderead: 4-kordse mahu esiseina täidavad laiad vertikaalselt kolmeks jaotatud aknad (keskmine klaas äärmistest pea poole laiem); 3-kordse mahu aknad on ruudukujulised, vertikaalselt pooleks jaotatud. Kahel pool ust n.-ö. mahalõigatud nurga külgedel olevad I korruse aknad on ruudukujulised ning projektil jaotuseta. 4-kordse mahu aknarividega kohakuti paiknevad katusealuse korruse väiksed ümaraknad. Madalama hooneosa soklitsoonis korteriakendega kohakuti keldriaknad, parempoolses ääres projektil kujutatud tänavale avanev uks (viimase teostamise kohta puuduvad andmed, võimalik, et see asendati juba ehituse käigus aknaga). Keldriakende ees kitsad valguskaevud, mille äärt piirab madal, mõne cm kõrgune betoonist piire. Trepikoda läbib I korrusel kogu maja ning on viidud hoone tagaküljele. Trepi voolujooneline puidust käsipuu toetub laiale kivirinnatisele, nurgad ümardatud. Põrandaid katab kõigil mademetel värviline kiviparkett (esineb kollast, halli, valget ja musta), trepiastmed paekivist. Seina alaosa ääristab u. 15 cm kõrgune punakas-pruuniks värvitud vöönd, trepikäikude kohal kulgeb see diagonaalselt. Lisaks välisele moodsusele kaasnes funktsionalistliku laadiga enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, suured korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), luksuslikud viimistlusmaterjalid, nt. puitparkett jne. Raua 31 näol on tegemist väärika kodanliku korterelamuga, kuhu oli ette nähtud erineva suurusega esinduslikke kortereid. Tegu on suurte korteritega majaga – korrused jagunevad pooleks, st. igal korrusel vaid 2 korterit. II ja III korrusel on 4- ja 6-toaline korter, IV korrusel kaks 4-toalist, kõigis olemas vannituba-tualettruum. I korruse omad on ülemistest trepikoja tänavapoolse osa võrra väiksemad. Rohkelt esineb sisseehitatud kappe, panipaiku, köögis sisseehitatud sahvreid, esikud on avarad. Köögi kõrval paiknev pisike tuba kasutatav teenijatoana. Igas korteris 2 suuremat tuba ühendatavad laia lükand- või tiibukse abil üheks suureks toaks. II korruse 6-toalisest korterist pääsenuks projekti järgi peaukse kohal olevale rõdule, kuhu avanesid 3 kõrvalkorteri akent. IV korrusel mõlemal korteril rõdu, ühel koguni 2: korrus astub tagaküljel mõlemas nurgas hoone üldgabariitidest sissepoole, Kadrioru-poolsesse sellisesse nurka (kus tagaküljel tagasiastuv sein rõdu projektist enamgi suurendab) jääv rõdu ei ole ühenduses madalama hooneosa peal oleva sama korteri avara katuseaed-rõduga. Viimane näitab arhitekti teadlikkust kaasaegsetest ideedest ja trendidest, puudutagu see moodi tulnud päikesevannide võtmist või kuulsa arhitekti Le Corbusier&#039; ideed maja püstitamisel häviva roheluse korvamisest aiaga katusel. Kõigi rõdude piirde alaosa moodustab kivist rinnatis, mille kohal metallist piire. Maja tagaküljel võrdlemisi avar aed. Muru ja mõne puuga haljastatud aias alles autorataste muttavajumise vältimiseks munakividest sillutis. Esialgne munakivisillutis paljastub kohati ka maja ees asfaldi alt. Mälestis Raua 31 on näide 1930. aastate luksuslikust kortermajast, mis pealegi kavandatud ajastu viimaseid trende eeskujuks võttes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid. Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne arhitektuurne ilme. Modernistliku arhitektuuri ühe liinina oli 1920. aastatel Euroopas esile tõusnud puhtaid geomeetrilisi vorme armastav ja liigse dekoori hüljanud funktsionalism. Lisaks askeetlikule vormile tähistas sammu moodsuse suunas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Majade välisilmet hakkasid kujundama lamedad katused, suured aknad ja siledad krohvitud pinnad. Funktsionalism hakkas Eesti, ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel, kuid enamasti üksikute hoonete näol. Esimeseks teadlikuks funktsionalismi näiteks loetakse üldjuhul Herbert Johansoni kavandatud villat Toompuiestee 6 (1929). Mitmeti annab funktsionalismiga siduda Raua tänava umbsoppi (tolleaegsetes dokumentides kohtab selle põiktänava kohta nimetust umb- või põikuul), mis on Tallinna ainus terviklikku modernistlikku miljööd pakkuv linnaruumi lõik ning mõjub moodsana ka 75 aastat hiljem. Raua t. umbsopp arenes linnale pärandatud suurele krundile – kogu elumajade grupp, praeguste numbritega 25–35, kandis 1930. aastate algul numbrit 24, kuid esineb mõni aasta hilisematel ehitusprojektidel juba nr. 31 ja 33 all. Tervik valmis jupp haaval: 1932–33 tegi arhitekt Anton Soans tükeldatud krundile üldplaneeringu, pakkudes protsessi käigus välja mitmesuguseid lahendusi (Soansi Raua 24 kinnistu tükeldamise ja hoonestamise muutmise kava ühe variandi järgi oli ette nähtud hoone ka põiktänava sissesõidu kohale, nii et praegused Raua 25 ja 35 olnuks üks maja, millele liitub tagaküljel nüüdne Raua 33). Üksikud hooned kavandasid järgnevatel aastatel (1933–36) lisaks arhitektid Richard Falkenberg, Johann Ostrat, Villem Seideman (hiljem Seidra) ja Artur Veedeman (hiljem Vetemaa). Ehkki selle umbsopi hoonete ansamblit on tavaks saanud väärtustada funktsionalistliku tänavaruumi näitena, on geomeetriliste mahtudega mängivat lõpptulemust võrreldud pigem art déco kui funktsionalismi paremikuga. Seda rõhutavad eenduvad mahud, ümarnurgad ja akende vahelise pinna eristamine värviga, justkui lintakna motiiviga mängides. Kui Soans oli sellist "katkestatud" hoonestust ja madalamate mahtude eendumist ette näinud mõlemal pool tänavat, eesmärgiga pakkuda alternatiivi tavapärasele hoonestusviisile, muuta tänavat avaramaks ja valgusküllasemaks, siis tegelikkuses realiseerus sellisel kujul vaid umbtänava kesklinnapoolne külg. Kadriorupoolsed majad on kogukamad ning vähem liigendatud. (Soansi ühe lahenduse järgi pidi Raua 35 peegeldama vastasoleva maja, Raua 25 madalamat hooneosa – korruste arvu pole määratud, kuid plaanil torkab silma samasugune ümara nurgaga rõdu ja sellele liituv maht; samal põhimõttel pidi Raua 33 peegeldama Raua 27 madalamat hooneosa, kusjuures Soansi üldplaneeringul pole kumbki näidatud ümara nurgaga.) Anton Soans kavandas ise nurgapealse maja Raua 25 tänavale avaneva äripinnaga (mille rolli täidab hästi praegune lillepood). Projektil näidatud katuseaed-rõdu (III korruse tasandil) näitab teadlikkust kaasaegsetest ideedest ja trendidest, puudutagu see mooditulnud päikesevannide võtmist või kuulsa arhitekti Le Corbusier&#039; ideed maja püstitamisega häviva roheluse korvamisest aiaga katusel (tegelikkuses on rõdu asemel tegu madalakaldelise katusega, mille kohal pesukuivatusplats). Selle, grupi esimesena valminud maja projekt on 1933. aasta lõpust. Esimeste seas valmis aastail 1934–35 ka Raua 27 projekt, arhitekt Johan(n) Ostrat. Kokkuehitatud majade 29 ja 31 projektid on aastast 1936, esimese arhitekt Richard Falkenberg ja teisel Karl Treumann (hiljem Tarvas). Arhitektuurimälestis Raua 33 (tollase aadressiga Raua 33a) on 4-kordne kivist elumaja, mis valmis arhitekt Artur Vetemaa (varem Veedeman) projekti järgi aastast 1935, kusjuures poole aasta jooksul koostati 3 pisimuudatustega projekti. Elamu on kokku ehitatud naabermajaga Raua 35 (viimase projekt veidi varasem – 1934. aasta lõpust, kavandas arhitekt Veedeman koos Villem Seidemaniga, hilisema nimega Seidra). Kompaktne hoonemaht jääb esiküljega põiktänava poole. Hoonet katab madalakaldeline kelpkatus, ilmselt tänavatasandilt lamekatuse mulje jätmise eesmärgil, kattematerjaliks plekk. Krohvitud fassaadid on värvitud helebeežiks. Välisseina ülaääres eendub järsu astmena karniis, ühine naabermaja omaga, samasugune karniis kulgeb erkeri ülaäärt pidi. Mõlema maja seina alaäärt ümbritseb madal, kümmekonna cm kõrgune, eenduv halliks värvitud vöönd. Fassaadi keskel kinnitub seinale ülaosas mitme meetri kõrgune metallist lipuvarras. Selle taha ilmselt juba ehituse käigus lisatud ümar pööninguaken, sarnane mitme teise umbsopi maja omale. Fassaadi dekoratiivelemendid on koondunud hoone põhjapoolsesse ossa, mis jääb naabermaja Raua 31 poole. Otsaseina keskel läbi II–IV korruse tahkerker, mis alaosas eendub seinast astmeliselt. Lihtsa lahendusega fassaade ilmestavad põiktänava poolse seina vasakus ääres akende ala- ja ülaäärega samal joonel eenduvad simsilaadsed kivist liistud, oranžikas-pruuniks värvitud, kaetud plekist veelauaga, samuti terrassiitkrohviga pinnad Raua 31 poolsete nurgaakende vahel ning erkeri nurkadel. Terrasiitkrohviga on projektil (seal märgib seda tihe rõhtne viirutus) näidatud ka peaukse ümbrus – paarikümne cm laiune ala kahel pool ukse alaosa ja laiem, ust flankeerivate akendeni ulatuv ala ülaosas –, kus seinapind paari cm võrra sissepoole astub (Raua 35 puhul on see sellisel kujul ka realiseeritud). Peasissekäik põiktänava äärse peafassaadi keskteljel. Ust ümbritseva dekoratiivvööndi kohal astub seinast välja rõhtne plaadikujuline varikatus, mida katab plekk. Projektil on näidatud puidust suurte püstakendega tiibuks ja selle kohal rõhtne ristkülikukujuline jaotuseta framuug. Esiseina täidavad laiad vertikaalselt kolmeks jaotatud aknad (keskmine klaas äärmistest pea poole laiem), nurkade lähedal paiknevad aknad ruudukujulised, vertikaalselt pooleks jagatud, erkeriaknad jaotuseta. Seinast viimistluselt eristamata soklitsoonis aknarividega kohakuti kitsamad 2 ruuduga aknad, maja nurga juures astub akendevaheline seinaosa veidi sissepoole – projektil on ka sinna ette nähtud tume krohv. Trepikoda läbib I korrusel kogu maja ning on viidud hoone tagaküljele, igal trepimademel hoone tagaküljel väike rõdu, metallpiirdega. Trepikoda läbib I korrusel kogu maja ning on viidud hoone tagaküljele. Trepi puidust käsipuu toetub metallist rinnatisele. Põrandaid katab kõigil mademetel värviline (esineb kollast, halli ja valget) geomeetrilisi kujundeid moodustav kiviparkett, trepiastmed paekivist. Projektil igalt õuepoolselt trepimademelt avanev rõdu teostatud vaid I ja II ning III ja IV korruse vahel. Väike rõdu on ristkülikukujuline, metallist piirdega. Lisaks välisele moodsusele kaasnes funktsionalistliku laadiga enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, suured korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), puitparkett.</span>


source: A
code: 8212
name: Elamu Raua t. 33, 1935. a.
type: Elamu
alt_id: 969k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Raua 33 näol on tegemist väärika kodanliku korterelamuga, kuhu oli ette nähtud erineva suurusega esinduslikke kortereid. Tegu on suurte korteritega majaga. I korrusel 2 korterit. II korrusel kaks 5-toalist korterit, millest suuremal 2 välisust. Köögi kõrval paiknev pisike tuba kasutatav teenijatoana. III ja IV korrusel 3 korterit: kaks 2-toalist ja üks 3-toaline, mille suurimas toas 2 sissehitatud garderoob-kappi. Korterite põhiplaane muudetud: III ja IV korrusel nüüd samuti 2 korterit. Rohkelt esineb sisseehitatud kappe, panipaiku, igas köögis sahver, esikud on avarad. Igas korteris olemas eraldi tualett ja vannituba – tollal luksus, eriti harvaesinev 2-toaliste korterite puhul. Korrused on ka tolle aja kohta erakordselt kõrged – 3,1 m tavalise 2,7 asemel. Projekti põhiplaanidele on millalgi nõukogude ajal tehtud arvukaid venekeelseid parandusi, arvutusi, märkusi jms. Hoone tagaküljele lisandub hiljem ehitatud suur, teise korruseni kõrguv garaaž, halliks värvitud. Selle nurgast kulgeb piki krundi piiri kõrge kivist piire. Koos hoonega on kavandatud Raua 33 ja 35 ühine lihtne kivist postide ja vundamendi ning puidust lippidega piirdeaed, 1,2 m kõrgune, kivist osa 0,5 m. Lippaia ülaäärt pidi kulgeb rõhtne liist, väravat ilmestavad õhukesed, diagonaalis lippide peale löödud liistud. Osaliselt säilinud vaid Raua 35 esine osa.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid. Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne arhitektuurne ilme. Modernistliku arhitektuuri ühe liinina oli 1920. aastatel Euroopas esile tõusnud puhtaid geomeetrilisi vorme armastav ja liigse dekoori hüljanud funktsionalism. Lisaks askeetlikule vormile tähistas sammu moodsuse suunas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Majade välisilmet hakkasid kujundama lamedad katused, suured aknad ja siledad krohvitud pinnad. Funktsionalism hakkas Eesti, ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel, kuid enamasti üksikute hoonete näol. Esimeseks teadlikuks funktsionalismi näiteks loetakse üldjuhul Herbert Johansoni kavandatud villat Toompuiestee 6 (1929). Mitmeti annab funktsionalismiga siduda Raua tänava umbsoppi (tolleaegsetes dokumentides kohtab selle põiktänava kohta nimetust umb- või põikuul), mis on Tallinna ainus terviklikku modernistlikku miljööd pakkuv linnaruumi lõik ning mõjub moodsana ka 75 aastat hiljem. Raua t. umbsopp arenes linnale pärandatud suurele krundile – kogu elumajade grupp, praeguste numbritega 25–35, kandis 1930. aastate algul numbrit 24, kuid esineb mõni aasta hilisematel ehitusprojektidel juba nr. 31 ja 33 all. Tervik valmis jupp haaval: 1932–33 tegi arhitekt Anton Soans tükeldatud krundile üldplaneeringu, pakkudes protsessi käigus välja mitmesuguseid lahendusi (Soansi Raua 24 kinnistu tükeldamise ja hoonestamise muutmise kava ühe variandi järgi oli ette nähtud hoone ka põiktänava sissesõidu kohale, nii et praegused Raua 25 ja 35 olnuks üks maja, millele liitub tagaküljel nüüdne Raua 33). Üksikud hooned kavandasid järgnevatel aastatel (1933–36) lisaks arhitektid Richard Falkenberg, Johann Ostrat, Villem Seideman (hiljem Seidra) ja Artur Veedeman (hiljem Vetemaa). Ehkki selle umbsopi hoonete ansamblit on tavaks saanud väärtustada funktsionalistliku tänavaruumi näitena, on geomeetriliste mahtudega mängivat lõpptulemust võrreldud pigem art déco kui funktsionalismi paremikuga. Seda rõhutavad eenduvad mahud, ümarnurgad ja akende vahelise pinna eristamine värviga, justkui lintakna motiiviga mängides. Kui Soans oli sellist "katkestatud" hoonestust ja madalamate mahtude eendumist ette näinud mõlemal pool tänavat, eesmärgiga pakkuda alternatiivi tavapärasele hoonestusviisile, muuta tänavat avaramaks ja valgusküllasemaks, siis tegelikkuses realiseerus sellisel kujul vaid umbtänava kesklinnapoolne külg. Kadriorupoolsed majad on kogukamad ning vähem liigendatud. (Soansi ühe lahenduse järgi pidi Raua 35 peegeldama vastasoleva maja, Raua 25 madalamat hooneosa – korruste arvu pole määratud, kuid plaanil torkab silma samasugune ümara nurgaga rõdu ja sellele liituv maht; samal põhimõttel pidi Raua 33 peegeldama Raua 27 madalamat hooneosa, kusjuures Soansi üldplaneeringul pole kumbki näidatud ümara nurgaga.) Anton Soans kavandas ise nurgapealse maja Raua 25 tänavale avaneva äripinnaga (mille rolli täidab hästi praegune lillepood). Projektil näidatud katuseaed-rõdu (III korruse tasandil) näitab teadlikkust kaasaegsetest ideedest ja trendidest, puudutagu see mooditulnud päikesevannide võtmist või kuulsa arhitekti Le Corbusier&#039; ideed maja püstitamisega häviva roheluse korvamisest aiaga katusel (tegelikkuses on rõdu asemel tegu madalakaldelise katusega, mille kohal pesukuivatusplats). Selle, grupi esimesena valminud maja projekt on 1933. aasta lõpust. Esimeste seas valmis aastail 1934–35 ka Raua 27 projekt, arhitekt Johan(n) Ostrat. Kokkuehitatud majade 29 ja 31 projektid on aastast 1936, esimese arhitekt Richard Falkenberg ja teisel Karl Treumann (hiljem Tarvas). Arhitektuurimälestis Raua 33 (tollase aadressiga Raua 33a) on 4-kordne kivist elumaja, mis valmis arhitekt Artur Vetemaa (varem Veedeman) projekti järgi aastast 1935, kusjuures poole aasta jooksul koostati 3 pisimuudatustega projekti. Elamu on kokku ehitatud naabermajaga Raua 35 (viimase projekt veidi varasem – 1934. aasta lõpust, kavandas arhitekt Veedeman koos Villem Seidemaniga, hilisema nimega Seidra). Kompaktne hoonemaht jääb esiküljega põiktänava poole. Hoonet katab madalakaldeline kelpkatus, ilmselt tänavatasandilt lamekatuse mulje jätmise eesmärgil, kattematerjaliks plekk. Krohvitud fassaadid on värvitud helebeežiks. Välisseina ülaääres eendub järsu astmena karniis, ühine naabermaja omaga, samasugune karniis kulgeb erkeri ülaäärt pidi. Mõlema maja seina alaäärt ümbritseb madal, kümmekonna cm kõrgune, eenduv halliks värvitud vöönd. Fassaadi keskel kinnitub seinale ülaosas mitme meetri kõrgune metallist lipuvarras. Selle taha ilmselt juba ehituse käigus lisatud ümar pööninguaken, sarnane mitme teise umbsopi maja omale. Fassaadi dekoratiivelemendid on koondunud hoone põhjapoolsesse ossa, mis jääb naabermaja Raua 31 poole. Otsaseina keskel läbi II–IV korruse tahkerker, mis alaosas eendub seinast astmeliselt. Lihtsa lahendusega fassaade ilmestavad põiktänava poolse seina vasakus ääres akende ala- ja ülaäärega samal joonel eenduvad simsilaadsed kivist liistud, oranžikas-pruuniks värvitud, kaetud plekist veelauaga, samuti terrassiitkrohviga pinnad Raua 31 poolsete nurgaakende vahel ning erkeri nurkadel. Terrasiitkrohviga on projektil (seal märgib seda tihe rõhtne viirutus) näidatud ka peaukse ümbrus – paarikümne cm laiune ala kahel pool ukse alaosa ja laiem, ust flankeerivate akendeni ulatuv ala ülaosas –, kus seinapind paari cm võrra sissepoole astub (Raua 35 puhul on see sellisel kujul ka realiseeritud). Peasissekäik põiktänava äärse peafassaadi keskteljel. Ust ümbritseva dekoratiivvööndi kohal astub seinast välja rõhtne plaadikujuline varikatus, mida katab plekk. Projektil on näidatud puidust suurte püstakendega tiibuks ja selle kohal rõhtne ristkülikukujuline jaotuseta framuug. Esiseina täidavad laiad vertikaalselt kolmeks jaotatud aknad (keskmine klaas äärmistest pea poole laiem), nurkade lähedal paiknevad aknad ruudukujulised, vertikaalselt pooleks jagatud, erkeriaknad jaotuseta. Seinast viimistluselt eristamata soklitsoonis aknarividega kohakuti kitsamad 2 ruuduga aknad, maja nurga juures astub akendevaheline seinaosa veidi sissepoole – projektil on ka sinna ette nähtud tume krohv. Trepikoda läbib I korrusel kogu maja ning on viidud hoone tagaküljele, igal trepimademel hoone tagaküljel väike rõdu, metallpiirdega. Trepikoda läbib I korrusel kogu maja ning on viidud hoone tagaküljele. Trepi puidust käsipuu toetub metallist rinnatisele. Põrandaid katab kõigil mademetel värviline (esineb kollast, halli ja valget) geomeetrilisi kujundeid moodustav kiviparkett, trepiastmed paekivist. Projektil igalt õuepoolselt trepimademelt avanev rõdu teostatud vaid I ja II ning III ja IV korruse vahel. Väike rõdu on ristkülikukujuline, metallist piirdega. Lisaks välisele moodsusele kaasnes funktsionalistliku laadiga enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, suured korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), puitparkett.</span>


source: A
code: 8213
name: Elamu Raua t. 35, 1934. a.
type: Elamu
alt_id: 969k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Arhitektuurimälestis Raua 35 on L-kujulise plaaniga 4-kordne kivist (silikaattellis) elumaja, L-i ümardatud nurk paikneb Raua t. ja umbsopi ristumiskohal. Fassaad astub mõlemas küljes kõnniteest paari meetri võrra tagasi, tekitades maja ette väikse, tänavapinnast veidi kõrgema ja muruga haljastatud eesaia, Raua t. pool kõrged puud. Umbsopi poolsel fassaadil astub seinast välja 2 läbi II–IV korruse kulgevat tahkerkerit. Välisseina ülaääres eendub järsu astmena karniis, ühine naabermaja omaga, samasugune erkeri ülaääres. Mõlema maja seina alaäärt ümbritseb madal, kümmekonna cm kõrgune, eenduv hallikas-pruuniks värvitud vöönd. Hoonet katab madalakaldeline katus, ilmset tänavatasandilt lamekatuse mulje jätmise eesmärgil, kattematerjaliks plekk. Peauks Raua t. poolses seinas, selle ees lai kivist trepiaste, kusjuures uks on tänavapinnast veidi madalamal, nii et selleni viib laugelt kaldus tee. Paekivist trepiastmed on ka tagaukse ees. Lihtsa lahendusega fassaade ilmestavad ümarnurga akenderea mõlemal küljel akende ala- ja ülaäärega samal joonel eenduvad simsilaadsed kivist liistud, valgeks värvitud (nende kohal puuduvad projektil ja ka naabermajal esinevad veelauad), ja terrassiitkrohviga pinnad mõne akna vahel: selline vöönd ühendab kahte erkerite vahele jäävat ruudukujulist akent ning kolme laia akent peaukse kohal, samuti esineb terrassiitkrohv erkeri nurkadel ja selle alaosa eenduvatel astmetel. Samasuguse viimistlusega on (projektil tihe rõhtne viirutus) peaukse ümbrus, kus seinapind paari cm võrra sissepoole astub – paarikümne cm laiune ala kahel pool ukse alaosa, ja laiem, ust flankeerivate akendeni ulatuv ala ülaosas. (Samane ukse ümbruse lahendus on projektil ette nähtud ka hoonele Raua 33). Umbsoppi jääva hooneosa Raua 31 poolses ääres projektil I korruse akende ülaäärega sama jooneni kõrguv lai kangialune, mis võimaldas pääsu hoovi (ilmselt sellisena ka teostatud, ent nüüdseks kinni ehitatud). Erkerist Raua 31 poole jäävas seinaosas 2 laia akent. Laiad aknad ka I korrusel erkerite all. Raua t. poolsel küljel kõik aknad ühesugused laiad. Raamid jaotuvad kolmeks nii, et keskmine klaas on äärmistest pea poole laiem. Hoone ümaras nurgas on vertikaalselt 4 võrdseks osaks jagatud aken. Seinast eristamatus soklitsoonis kitsamad 2 ruuduga aknad, aknarividega kohakuti. Hoovipoolsel küljel esineb ka kitsaid püstaknaid. L-kujulise maja sisenurga poolses osas, kahe mahu vahel, on avar trepikoda, mille kolmes seinas kulgeb trepp, jättes keskele ristkülikukujulise valguskaevu. Et trepikoda on viidud hoone hooviküljele, läbib ta I korrusel kogu maja: tänavapoolset trepikäiku eraldab trepikojast pendelhingedel vaheuks, uks on puidust ning suurte klaaspindadega. Tähelepanuväärsed on selle kahele küljele jäävad tumehallid marmoreeritud orvad, mis projektil ei esine – ümarkaarsed nišid, mille alaosa eendub kaarjalt nii, et tekib ovaalikujuline pjedestaal. Selle peal madal must plaat, võimalik, et see pidi olema baasiks kavandatavale skulptuurile. Teadaolevalt skulptuure niššidesse paigaldatud ei ole. Trepi vormikas pruunikas-punane ja marmoreeringuga käsipuu toetub laiale kivirinnatisele. Trepikoja seina alaosa ääristab u. 15 cm kõrgune kergelt eenduv vöönd, samavõrd eendub u. 1,5 m kõrgusel rõhtne u. 10 cm laiune riba, trepikäikude kohal kulgevad need diagonaalselt. Põrandaid katab kõigil mademetel värviline geomeetriliselt laotud kiviparkett (kollane, oranžikas-pruun, hall ja must), trepiastmed paekivist. Lõikuvate seinte välisnurgad kohati ümardatud (projektil mitte). 2 trepi alt avaneva I korruse korteri välisukse ees avar ümarkaarne ava. L-i sisenurgast avaneb trepimademetelt väike u. ruudu kujuline rõdu (betoonist valatud, metallist piirdega), projektil on sel kohal vaid aken, kuid arvatavasti on tegu maja ehitusaegse lisandusega. Laiale trepimademele, kust avanevad korteriuksed, on projektil ette nähtud toonases olmes erilist edumeelsust näitav majanduslift, mis tegelikult jäi ilmselt välja ehitamata. Lisaks välisele moodsusele kaasnes funktsionalistliku laadiga enamjaolt kõrge ehituskvaliteet, võrdlemisi suured korterid, sanitaartingimuste parandamine (tualett ja kohati isegi vannituba igas korteris), puitparkett jne. Raua 35 näol on tegemist väärika kodanliku korterelamuga, kuhu oli ette nähtud erineva suurusega esinduslikke kortereid. Igal korrusel on projektil 4 korterit. I korrusel 5-toaline, kaks 4-toalist ja 2-toaline. II korrusel kaks 5-, üks 4- ja 3-toaline, kuid viimases projektil magamistoas ruumikas alkoov voodi tarbeks (kõrvalkorteri arvelt, hiljem see projektil käsitsi seinasiseseks kapiks vähendatud). III ja IV korrusel kaks 5-toalist (neist üht hiljem projektil käsitsi, pliiatsijoonega veelgi laiendatud), üks 4- ja 3-toaline (viimases samasugune voodi alkoov, hiljem projektilt eemaldatud). Kõik korrused 2,8 m kõrged. Rohkelt esineb sisseehitatud kappe (I korruse 5-toalises korteris isegi vannitoas), panipaiku, köögis sisseehitatud sahvreid, esikud on avarad. Suuremates korterites köögi kõrval paiknev pisike tuba kasutatav teenijatoana. Iga korruse ümara nurga poole jäävas korteris nurgapealne ja kõrvaltuba ühendatavad üheks suureks toaks (hiljem projektil käsitsi III ja IV korrusel laiendatud ka kõrvalkorteri 2 toa vahelist ukseava). Kõikjal tualett ja vannituba eraldi. I korruse 5- ja ühes 4-toalises korteris erakordselt suur vannituba, kusjuures viimane neist ligipääsetav nii esikust kui magamistoast. Sama korruse 2-toalises korteris vannituba pole, selleks tarbeks oli keldris ühine pesuköök. Maja köeti keldris asuvast katlaruumist. Projekti põhiplaanidele on hiljem tehtud täpsustavaid märkusi ja jooni, nt. suurendatud teenijatubasid, panipaikade vähendamise abil tube avardatud või neid juurde tekitatud; millalgi nõukogude ajal on projektile tehtud arvukaid venekeelseid parandusi, arvutusi jms. Koos hoonega on kavandatud Raua 33 ja 35 ühine lihtne kivist postide ja vundamendi ning puidust lippidega piirdeaed, 1,2 m kõrgune. Lippaia ülaäärt pidi kulgeb rõhtne liist, väravat ilmestavad õhukesed, diagonaalis lippide peale löödud liistud. Piirde kivist osa on praegu endisel kujul alles, ainsana Raua umbsopi hoonete ansamblis. Enamus selle ansambli majade arhitektidest lisaski ehitusprojektile spetsiifilise, konkreetse maja juurde kuuluva piirdeaia joonised. Osaliselt on piirded jälgitavad ka ajaloolistel fotodel, aga praeguseks on enamus neist asendatud uutega. Mälestis Raua 35 on näide 1930. aastate luksuslikust kortermajast, mis pealegi kavandatud ajastu viimaseid trende eeskujuks võttes.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade-asulate välisilme parandamise kaalutlused. Elamuehitus vohas linna äärealadel, enamik uushoonestusest olid endiselt agulilaadsed puumajad. Seda häbenedes võttis linna ehituspoliitika suuna mitmekorruselistele kivist kortermajadele. Linna süda oli kiviehituspiirkonnaks määratud juba sajandi algaastail, nüüd seati eesmärgiks kiviehitusrajooni laiendamine. Kvaliteetse uushoonestuse eelisarendamiseks motiveeriti ja kohustati mitmeti kruntide omanikke. Praegu kesklinna alla kuuluv Raua asum oli 1920. aastatel veel selle ääreala, kuid kujunes järgneval aastakümnel üheks kiiremini arenevaks piirkonnaks, kuhu ülejäänud linnale eeskuju näitavaid kivihooneid kavandasid Eesti tollased tipparhitektid. Lisaks materjalile näitas nende uuenduslikkust moodne arhitektuurne ilme. Modernistliku arhitektuuri ühe liinina oli 1920. aastatel Euroopas esile tõusnud puhtaid geomeetrilisi vorme armastav ja liigse dekoori hüljanud funktsionalism. Lisaks askeetlikule vormile tähistas sammu moodsuse suunas materjalikasutus: betoon, klaas, teras. Majade välisilmet hakkasid kujundama lamedad katused, suured aknad ja siledad krohvitud pinnad. Funktsionalism hakkas Eesti, ja ennekõike Tallinna arhitektuuri vaikselt sisenema 1920. aastate teisel poolel, kuid enamasti üksikute hoonete näol. Esimeseks teadlikuks funktsionalismi näiteks loetakse üldjuhul Herbert Johansoni kavandatud villat Toompuiestee 6 (1929). Mitmeti annab funktsionalismiga siduda Raua tänava umbsoppi (tolleaegsetes dokumentides kohtab selle põiktänava kohta nimetust umb- või põikuul), mis on Tallinna ainus terviklikku modernistlikku miljööd pakkuv linnaruumi lõik ning mõjub moodsana ka 75 aastat hiljem.  Raua t. umbsopp arenes linnale pärandatud suurele krundile – kogu elumajade grupp, praeguste numbritega 25–35, kandis 1930. aastate algul numbrit 24, kuid esineb mõni aasta hilisematel ehitusprojektidel juba nr. 31 ja 33 all. Tervik valmis jupp haaval: 1932–33 tegi arhitekt Anton Soans tükeldatud krundile üldplaneeringu, pakkudes protsessi käigus välja mitmesuguseid lahendusi (Soansi Raua 24 kinnistu tükeldamise ja hoonestamise muutmise kava ühe variandi järgi oli ette nähtud hoone ka põiktänava sissesõidu kohale, nii et praegused Raua 25 ja 35 olnuks üks maja, millele liitub tagaküljel nüüdne Raua 33). Üksikud hooned kavandasid järgnevatel aastatel (1933–36) lisaks arhitektid Richard Falkenberg, Johann Ostrat, Villem Seideman (hiljem Seidra) ja Artur Veedeman (hiljem Vetemaa). Ehkki selle umbsopi hoonete ansamblit on tavaks saanud väärtustada funktsionalistliku tänavaruumi näitena, on geomeetriliste mahtudega mängivat lõpptulemust võrreldud pigem art déco kui funktsionalismi paremikuga. Seda rõhutavad eenduvad mahud, ümarnurgad ja akende vahelise pinna eristamine värviga, justkui lintakna motiiviga mängides. Kui Soans oli sellist "katkestatud" hoonestust ja madalamate mahtude eendumist ette näinud mõlemal pool tänavat, eesmärgiga pakkuda alternatiivi tavapärasele hoonestusviisile, muuta tänavat avaramaks ja valgusküllasemaks, siis tegelikkuses realiseerus sellisel kujul vaid umbtänava kesklinnapoolne külg. Kadriorupoolsed majad on kogukamad ning vähem liigendatud. (Soansi ühe lahenduse järgi pidi Raua 35 peegeldama vastasoleva maja, Raua 25 madalamat hooneosa – korruste arvu pole määratud, kuid plaanil torkab silma samasugune ümara nurgaga rõdu ja sellele liituv maht; samal põhimõttel pidi Raua 33 peegeldama Raua 27 madalamat hooneosa, kusjuures Soansi üldplaneeringul pole kumbki näidatud ümara nurgaga.). Anton Soans kavandas ise nurgapealse maja Raua 25 tänavale avaneva äripinnaga (mille rolli täidab hästi praegune lillepood). Projektil näidatud katuseaed-rõdu (III korruse tasandil) näitab teadlikkust kaasaegsetest ideedest ja trendidest, puudutagu see mooditulnud päikesevannide võtmist või kuulsa arhitekti Le Corbusier&#039; ideed maja püstitamisega häviva roheluse korvamisest aiaga katusel (tegelikkuses on rõdu asemel tegu madalakaldelise katusega, mille kohal pesukuivatusplats). Selle, grupi esimesena valminud maja projekt on 1933. aasta lõpust. Esimeste seas valmis aastail 1934–35 ka Raua 27 projekt, arhitekt Johan(n) Ostrat. Kokkuehitatud majade 29 ja 31 projektid on aastast 1936, esimese arhitekt Richard Falkenberg ja teisel Karl Treumann (hiljem Tarvas). Hoone Raua 35 projekt on 1934. aasta lõpust, sellele on alla kirjutanud arhitektid Artur Veedeman (hiljem Vetemaa) ja Villem Seideman (hiljem Seidra). Hoone, tollase aadressiga Raua 28 (vanasti algasid majanumbrid Raua tänaval tagumisest, Kadriorupoolsest otsast), on kokku ehitatud 1935 kavandatud naaberelamuga Raua 33 (arhitekt Artur Vetemaa).</span>


source: A
code: 8214
name: Elamu Roosikrantsi t. 4b, 1931. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruselise kivihoone aiapoolsete fassaadide vormikõne on lihtne. Hoone arhitektuurne ja kunstiline aktsent on peasissepääsu juures, kus silindrilise ja kuubilise vormi liitumisega tekitatud geomeetrilist pinget täiendavad akende art-deco stiilis sepisvõred ning klombitud paekivist soklifragment. Krundi liigendavad kivist terrassid ja piirab paekivimüür.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931. aastal arhitekt Olev Siinmaa projekti järgi ehitatud funktsionalistlikus stiilis esinduslik elamu. Arhitekt A. Soansi kavandatud aed (1932) ei ole säilinud. 1968. aastal toimus hoone ümberehitus. Selle tulemusena säilis algne plaanilahendus ainult II korrusel. 1990-ndate aastate lõpul kohandati hoone Tallinna Linnavalitsuse residentsiks.</span>


source: A
code: 8215
name: Elamu Roosikrantsi t. 15, 1912. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rikkaliku fassaadikujundusega neljakorruseline katusekorrusega kivimaja sümmeetrilise fassaadi kesktelge rõhutavad kaarjad kivipiiretega rõdud ja lopsakas sujuvavormiline ehisfrontoon suure kaaraknaga. Rohkete ehiselementidega (dekoreeritud kronsteinid, geomeetrilised rõdupiirded, vuugitud liseenid, lõvipead jne.) fassaadi liigendavad kaks jõulist kolme korruse kõrgust kumerat eendit, mille ülaosas on rõdu. Esimesel korrusel asuvad kaupluseruumid, tänava pool suured esinduskorterid ja hoovi pool väiksemad korterid. Plaanilahendus on sümmeetriline, hoone keskel suletud siseõu pääsudega kangialustest esi- ja tagaküljel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Juugendstiilis üürimaja projekteeris arhitekt Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbush (1878-1944).</span>


source: A
code: 8216
name: Administratiivhoone Rävala pst. 9, 1968. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Üks esimesi vabalt seisva püsttahvliga karkasskonstruktsioonis modernistlikke büroohooneid Eestis. Paikneb 1948. aastal koostatud Tallinna Kultuurikeskuse planeerimiskava kohaselt Estonia teatri vastas väljaku keskteljel. Asukohast tingituna on hoone üheteistkorruselise põhiosa lintakendega fassaad rõhutatult sümmeetriline. Tagaküljel aga liituvad sellega vabaplaneeringulised saalideplokid. Hoone peafassaadi läbib keskelt vertikaalne akendeta seinaosa, mis pidi moodustama tausta kunagi maja ees seisnud V. I. Lenini ausambale. Hoone vasakpoolses tagatiivas paiknevat kuuesajakohalist originaalse sisekujundusega konverentsisaali sildab raudbetoonist hüparkoorik. Põhikorpuse esimese korruse hõlmab roosa Kuuba päritolu marmoriga kujundatud vestibüül, millest on klaasseinaga eraldatud hoone keskosas asuv intiimne iluaed. Ehitise kõrgosas paiknevad koridorisüsteemis haldusruumid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitati 1964-1968 arhitektide M. Pordi, U. Tõlpuse, R. Karbi ja O. Kontšajeva projekti järgi.</span>


source: A
code: 8217
name: Elamu Salme t. 15, 1930. a.
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Silikaattellistest trepikoja ja täiskeldrikorrusega Tallinna-tüüpi puitelamu on tavapärase 2-korruse asemel 3-korruseline. Kõrge sokkel on krohvitud ja poolkelpkatus kaetud valtsplekiga. Sümmeetrilise esifassaadi keskel on sihvakas silikaattellistest trepikojamaht koos ümarkaarse astmikportaalina lahendatud peasissepääsuga, millel valgmikuga tahveluks. Selle kohal on  läbi teise ja kolmanda korruse ulatuv trepikoja aknaava, mille ees neli väikeseruudulist kahe poolega akent. Trepikojamahu lõpetab sakmikfriisiga eraldatud lainjas frontoon, mille viiluväljal ümarkaarne aken. Teised hoone seinad on puitprussidest ja kaetud profileeritud horisontaallaudisega. Esifassaadil on akende vahelisetel seinapindadel kasutatud ka horisontaallaudist. Säilinud on räästa- ja nurgapilastrid. Hoones on kokku 13 korterit.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elumaja on ehitatud 1932. aastal insener Karl Treumann-Tarvase (1885-1975) projekti järgi.</span>


source: A
code: 8218
name: Elamu Salme t. 17, 1932. a.
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline kivist trepikojaga ja mansardkatusega puitelamu paikneb Kalamaja linnaosas ning on kivitrepikojaga Tallinna tüüpi maja silmapaistev näide. Hoonel on tänavaseina keskteljel iseloomulik eenduv trepikoda, mille ümara vormiga katust katab kalasoomus‐mustriline plekk. Väiksemas mahus kordavad trepikoja vormi puidust erkerid tänavafassaadi külgedel. Mansardkorrusel tasandil on erkerite osas stiiliühtsete piiretega rõdud. Kortermaja lahendus ei ole siiski unikaalne. Analoogse projekti järgi on väikeste kujunduslike ning plaanilahenduslike variatsioonidega hooneid Tallinnas ehitatud teisigi. 2009. aastal alustatud viimistlustööde käigus eemaldati valikuliselt profileeritud lauad, et säilitada maksimaalselt algupärast laudist. Rikutud, pehkinud ja kadunud dekoorielemendid taastati rajamisaegsete detailide eeskujul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud 1937. aastal arhitekt Karl Treumanni (1885–1975) poolt. Tegemist on ühega viiest samatüübilisest majast Salme tänaval või selle lähipiirkonnas.</span>


source: A
code: 8219
name: Elamu Salme t. 19, 1932. a.
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline kivist trepikojaga ja mansardkatusega puitelamu on kivitrepikojaga Tallinna tüüpi maja silmapaistev näide. Hoonel on tänavaseina keskteljel iseloomulik eenduv trepikoda, mille ümara vormiga katust katab kalasoomus‐mustriline plekk. Väiksemas mahus kordavad trepikoja vormi puidust erkerid tänavafassaadi külgedel. Mansardkorrusel tasandil on erkerite osas stiiliühtsete piiretega rõdud. Analoogse projekti järgi on väikeste kujunduslike ning plaanilahenduslike variatsioonidega hooneid Tallinnas ehitatud teisigi.  Väärtuslikuks detailiks on ka maja aaderdatud välisuks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud 1937. aastal arhitekt Karl Treumanni (1885–1975) poolt. Tegemist
on ühega viiest samatüübilisest majast Salme tänaval või selle lähipiirkonnas.</span>


source: A
code: 8220
name: Elamu Salme t. 21, 1930. a.
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Korterelamu kuulub Salme-Kalevi-Graniidi tänavatega piirnevasse kvartalisse, mille planeerisid Eugen Habermann (1884-1944) ja Herbert Johanson (1888-1944) 1920. aastatel. Tegemist on ühega kolmest kõrvutiasetsevast, praktiliselt identse fassaadilahendusega hoonest. Puidust kivitrepikojaga elamu esindab nn tallinna maja tüüpi. Hoolimata projekteerimise ajast võib hoone arhitektuurset lahendust pidada hilisjuugendlikuks. Hoonel on rikkalik fassaadikäsitlus - analoogset fassaadilahendust on W. Salemann kasutanud ka kõrvalmajadel Salme 17 ja 19, ka mujal. Sellele on iseloomulik keskne, ümarnurkade ja kuppelkatusega eenduv trepikojaerker ja kaks kolmekandilist erkerit fassaadi kummaski servas, mille kohal paikneb mansardkorruse rõdu. Hoone dekoratiivsust rõhutavad trepikoja kitsad vertikaalsed aknad ja hammaskarniis, kuppelkatuse soomusplekk ning voodrilaudise dekoratiivsed vööd ja kalasabamuster I ja II korruse erkeriakende vahel. Hoonel on algne välisuks ja puidust aknaraamid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korterelamu projekteeris insener W.Salemann 1931. aastal, hoone valmis aasta hiljem. 1938. aastal koostas arhitekt K. Tarvas (1885-1975) omaniku palvel ümberehitusprojekti, mille alusel ehitati välja senine pesukuivatuspööning ning mansardkatusealusesse ossa hoovi poole lisandus kaks korterit. Hoonel on välja ehitatud pööningukorrus.</span>


source: A
code: 8221
name: Eramu Seene t. 8, 1927. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 903k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Villa Seene tn. 8, algselt 6, kavandas baltisaksa arhitekt R. Natus koduks iseendale ja oma perele. Natus projekteeris Nõmmel ja eriti just selles piirkonnas palju eramaju, Seene 8 on tema loomingus üks kaunimaid. Romantiline, kõrge kivikatusega ja kompaktse ehitusmahuga puumaja on üks kaunimaid selle perioodi eramuid Nõmmel. Heimat-stiili ja juugendarhitektuuri sugemetega traditsionalistlik villa esindab tüüpilist kodanlikku saksa maitset, olles omas ajas ühtaegu nii moodne kui ka turvaliselt traditsiooniline. Maja I korrusel paiknesid algselt esindusruumid ja arhitekti töökabinet, II korrusel pere magamistoad. Hoone plaanilahenduses on palju tollal juba vanamoodsatena mõjuvaid jooni, näiteks paiknevad tualett ja pesemisvõimalus (kui viimast üldse oli) algses projektis magamistubadest kaugel. Hoone taga on suur aed, mille uhkest algkujundusest säilinud vaid üksikuid elemente.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1927. aastal.</span>


source: A
code: 8222
name: Pangahoone Suur- Karja t. 7, 1912. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 861k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pangahoone kitsastele tänavatele avanevatel fassaadidel on rakendatud klassitsismi-ilmelise hilisjuugendi põhimõtteid. Esimese korruse ulatuses on kasutatud klombitud kivi ja arkaade. Aknad, pilastrimotiivid ja püstsuunaline dekoor rõhutavad hoone vertikaalsust. Esialgselt asusid esimesel korrusel kauplused, teisel pangaruumid, ülemistel korrustel olid suured korterid. Interjööris on säilinud stiilne ühtsus fassaadidega, algsed trepid, juugendmotiividega stukklaed, uksed, kaminad, operatsioonisaali mööbel, seifid, liftid jpm.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Suur- ja Väike-karja tänava nurgal asusid varem kaks 15. sajandi kivihoonet. 12. mail 1911. aastal andis Riia-Vene Kommertspank sisse avalduse ehitada keskaegsete hoonete kohale 4-korruseline mansardiga kivimaja. Pangahoone valmis 1912. aastal poola päritolu vene arhitekt Aleksander Jaron (1875) projekti järgi. 1922. aasta asus hoonesse Eestimaa Tööstuse ja Kaubanduse pank. 1922. aastal rajati keldrisse suur soomusuksega varahoidla ning paigaldati messingvõrgust piirdekonstruktsioonidega lift. Pöördukse sai maja 1932. aastal. Kokku on hoones aastate jooksul tegutsenud 13 erinevat panka. 1995. aastal toimus suurem ümberehitus. Majas tegutseb 2003. aastast hotell.</span>


source: A
code: 8223
name: Elamu-ladu Suur-Patarei t. 18, 1881. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist oli kahekorruselise polüfunktsionaalse hoonega, selle ülakorrusele rajati luksuslikud eluruumid, alumisele korrusele laod koos abiruumidega. Hoone alumine korrus on paekivist, ülemine puidust, sarnase ülesehitusega on ka naaberkrundil paiknev hoone, kuid on välisilmelt on see tunduvalt tagasihoidlikum. Hoone fassaadid on lahendatud historitsistlikus stiilis - kui asekpärast kroonuarhitektuuri meenutav soklikorrus välja jätta, meenutas hoone tänu katuselt kõrgunud õhulisele tornile ja puitpitsdekoorile pigem kuurordihõngulist villat; seetõttu sobinuks see pigem näiteks Kadrioru miljöösse kui argisesse Kalamajja. Hoone projekt on realiseeritud arvatavasti täies mahus, võimalik, et dekoori osas tehti pisemaid muudatusi või on mõned detailid (nt tänavapoolse vintskapi üksikud elemendid) hiljem hävinud. Küll aga on ilmselt ehitamise käigus tehtud muudatusi kivist soklikorruse fassaadil. Projektis on kiviseina tänavapoolne osa tunduvalt lakoonilisem kui hetkel. Samuti on kiviosale projektis ette nähtud kitsad ambrasuurilaadsed avad, kuid on võimalik, et juba ehitamise käigus rajati nende asemele laiemad aknad.
Enne 1933 a on mõlemale küljele lisatud ühekorruselised juurdeehitused. Neist põhjapoolsem, mida alates selle rajamisest kasutati kuurina, lammutati 2000. a, lõunapoolsem on pisut ümberehitatult säilinud tänaseni.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone projekt oli tellitud 1881.a. N.Malahhovi poolt. Malahhovid olid tol ajal Tallinnas tuntud töösturid, nende suguvõsale kuulunud kalatööstus on Kalamajas olnud juba alates 1790. aastast. Hoone projekti ja krundi planeeringu koostaja ning ehitustööde järelevaataja oli arhitekt A.Fedotov. Lisaks tänava äärde kerkinud kõnealusele hoonele rajati selle taha hoovi ka kivist töökoda ning puidust kuur. Arendamisele kuulus ka naaberkrunt (praegu Suur-Patarei 18 krundi põhjapoolsem osa) - sinna kerkis hobusetall koos aedikuga. 1927. aastal liideti kaks naaberkrunti ametlikult üheks.
1933. aastal koostatud asendiplaani järgi oli hoovis ales vaid kivist töökoda, hobusetalli asemel oli suurem abihoone, mis lammutati 1936. aastal. 1937. aastal rajati hoovi R.Falkenbergi juhendamisel tänaseni alles olev kivist korterelamu, selle ehitusel kasutati ära ka olemasoleva töökoja seinu. Hoovimaja valmimisest kuni käesoleva hetkeni krundil olulisi muudatusi tehtud pole. Krundi lõunaküljele on hiljem vaid rajatud puidust kuur.</span>


source: A
code: 8224
name: Elamu Sõmera t. 3, 1927. a.
type: Elamu
alt_id: 996k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sõmera tn. 3 maja kuulub ansamblisse, mis koosneb kolmest ühekorruselisest mansardiga puitelamust. Umbtänava lõppu paigutatud majad koonduvad ümara keskskvääriga väljakukese ümber. Hooned on paigutatud sümmeetriliselt ruudukujulise eesõue kolmele küljele, nii et moodustub miniatuurne auhoov, neljandal küljel on ansamblini viiv Sõmera tänav. Teineteise vastas seisvad Sõmera 3 ja 4 on eraldi sissepääsudega kaheperekonnaelamud, kolmas platsile viiva tee vastasküljel asuv hoone (Sõmera 5) on ühe sissepääsuga nelja korteriga elamu (alumiselt korrusel kaks 3-toalist korterit, mansardkorrusel kaks 1-toalist). Sõmera 3 ja 4 majadel on kaks peegelpildis korterit, mõlemal on esimesel korrusel köök, sahvrid, avar elutuba või kaks tuba, wc, mansardkorrusel kaks tuba, vannituba ja wc. Mansardkorrust sai vajadusel välja üürida. Ülemised vaheseinad olid algselt täidetud freesturbaga. Majadel olid ka keldriruumid, kuhu viis eraldi trepp maja tagaküljelt, kuid sinna pääses ka korteri seest eestrepikoja kaudu. Välisilmelt olid kõigil majadel sarnased detailid ja kaunistusvõtted- akende tihe raamijaotus, luugid, ustel nikerdetail, keskmise hoone (Sõmera 5) mansardakna kumersillus kordub kõrvalmajade (Sõmera 3 ja 4) uste valgmikul ning mansardaknal jne. Hoonete esine plats on olnud heakorrastatud. Sõmera 3 ehitusprojekti autoriks on arhitekt Herbert Johanson. Projekt kinnitati 17. mail 1927. aastal. Samal aastal alustati ka ehitustöid. Erinevalt hoone projektist, kuid ilmselt maja ehituse käigus tehtud muutusena on Sõmera 3 maja tagaosas kesksel kohal kahe keldritrepi asemel seinast eenduv kuue akna ja kahe uksega eeskoda/veranda, milleni viib krohvitud astmelise balustraadiga trepp. Sarnaselt esifassaadiga on ka seal kaks sissepääsu. Tagaukse aken jätkab kõrvalmaja, Sõmera 5 peaukse valgmikuakna rombikujulist raamijaotust. Kuna krunt ulatub maja taga Saue tänavani ja hoone on vaadeldav mõlemalt poolt, mõjub aiapoolne trepp eriti esinduslikult ning loob majale uhke sissekäigu. Selliseid ühe- ja kahepereelamuid ning muid H. Johansoni ja E. Habermanni projekteeritud hooneid kohtab Pelgulinnas veelgi (nt. Oma Kolde majad Kolde puiesteel; Aarde, Kõrre, Maisi tänaval; Tallinna Linnateenijate elamute rühm Mulla ja Ristiku nurgal, Pelgulinna algkool Ristiku tänaval jne.)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimese Eesti Vabariigi ajal muutus projekteerimise ja seadusandliku tegevuse tulemusena linna planeerimine, hoonestamine ja heakorrastus sihikindlamaks ning professionaalsemaks. Linnaplaneerimise tööde tõhustamiseks, linna elamute ja teiste hoonete projektide koostamiseks moodustati 1924. aastal Linna Ehitusosakonna koosseisus Linna Projekteerimise  Büroo, mille juhatajaks kinnitati arhitekt Herbert Johanson. Varem oli ta olnud ka linnavalitsuse linnaplaneerimise arhitekt. Tallinna ehituslik areng 1920ndtatel ja 30ndatel toimus eeskätt linna juba väljakujunenud elupiirkondades kasutamata alade – näiteks varasemate suurte juurviljaaedade või teiste vahel mingil põhjusel täis ehitamata jäänud kruntide -- hoonestamise teel. Vabu alasid oli ka 20. sajandi algul kujunema hakanud Pelgulinna elurajooni äärealadel. Pelgulinnas 20ndatel aastatel püstitatud hoonestus on üsna sarnane muude kesklinna äärealade (nt. Koidu, Tehnika ja Virmalise tn. piirkonnad) hoonestusega. 1920ndate aastate teisel poolel ja 30ndatel hoonestatud Pelgulinna aladel- Kolde puiestee, Preesi, Aarde tänaval- kohtame üsna suurt hulka rikkalikult haljastatud kruntidele püstitatud kotedžitüüpi ühe- ja kaheperekonna elamuid. Sinna ehitati ka ehitusühisuse „Oma Kolle“ 2-3- korruseliste elamute ansambel. Pelgulinna hoonestatus on näiteks Kalamajaga võrreldes palju ühtlasem, kuna viimase planeerimisstruktuur kujunes välja palju varem ja on seega ebakorrapärasem. 1920. aastate arhitektuuris kujunes väga oluliseks elamuehitus. Kuigi linna elanike arv sel perioodil plahvatuslikult ei kasvanud, ehitati üsna palju uusi elamuid, sest väga paljud inimesed vajasid inimlikumaid elamisolusid. Tallinn oli saanud tsaariaja lõpust kaasa üsna masendavad korteriolud, eeslinnades domineerisid kööktubadega tööliselamud, kus käimla asus enamasti koridoris ja oli mitme pere peale ühine. Pisut paremale järjele jõudud linnaeestlased hakkasid seetõttu omale massiliselt elamukrunte soetama ja väikemaju ehitama. Majad olid tol ajal ehitatud põhiliselt ehituslaenuga, mida oli tänu riigi eluasemepoliitikale toona võimalik soodsatel tingimustel saada. Ehitati peamiselt ühe- kahe korteriga väikeelamuid, kus võis olla kõige rohkem kolm tuba. Maja teine, katusekorruse korter, aitas väljaüürituna omanikul tagasi maksta ehituslaenu. Arhitektilt projekti tellimine oli laenu saamiseks kohustuslik, nii esindavad toonased väikeelamud valdavalt üsna kõrget arhitektuuritaset. 1920. aastate eesti arhitektuuri üldilme määras valdavalt nn. riialaste põlvkond, kes olid enamuses Riia Polütehnilises Instituudis õppinud arhitektid. Kümnendi juhtivateks arhitektideks olid E. Habermann ja H. Johanson. Nende kujundatud 1920. aastate traditsionalism oli kümnendi põhisuund, millega suhestus peaaegu kõigi teiste arhitektide tegevus. 1920. aastate traditsionalism moodustab sisulise analoogi nii saksa Heimatkunstile, millest ta välja kasvas, kui ka samaaegsele Põhjamaade uusklassitsismile. Majad olid peaaegu dekoorivabad, aknaid ilmestasid augukestega luugid. Traditsionalismi raskepärasuse ja suletuse esteetika rakendas väikeseid tiheda ruuduga aknaid, mida pidi olema vähe, et domineeriks mahtu esiletoov sile seinapind. Seda arvestades sai majad kujundada elavaks, mängides akende avanemisega fassaadile või otsale. Iseloomulik on ka kõrge viilkatus, sageli punastest valtskividest kattega. Sagedased on sellistel majadel peenelt välja töötatud välisuksed ja kõrged, tagasihoidlike, ent elegantsete sepispiiretega sissekäigutrepid. Need hooned pidid sisendama kindlustunnet ja hubasust, esindades justkui universaalselt ajatut kodustiili, samas püüti vältida liigselt edevaid kaunistusi, mis seostusid moest läinud juugendi ning historitsismiga.</span>


source: A
code: 8225
name: Elamu Sõmera t. 5, 1927. a.
type: Elamu
alt_id: 996k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa nelja korteriga ühekorruselise viieteljelise elamuga. Hoone asub paekivist soklil, mis on olnud algselt krohvitud. Ka hoone ülejäänud osa on krohvitud, majal katab plekk-kattega viilkatus. Hoone esifassaadil, sissepääsu kohal on diagonaalse raamjaotusega kujundatud valgmikuosa ning selle kohal ümarkaarne katuseaken. Hoone aknaid raamistab valge krohviraamistus, mõnel aknal algne puitraamistus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Linna elamute ja teiste hoonete projektide koostamiseks moodustati 1924. aastal Linna Ehitusosakonna koosseisus Linna Projekteerimise Büroo, mille juhatajaks kinnitati arhitekt Herbert Johanson. Tallinna ehituslik areng 1920ndtatel ja 30ndatel toimus eeskätt linna juba väljakujunenud elupiirkondades kasutamata alade – näiteks varasemate suurte juurviljaaedade või teiste vahel mingil põhjusel täis ehitamata jäänud kruntide -- hoonestamise teel. Vabu alasid oli ka 20. sajandi algul kujunema hakanud Pelgulinna elurajooni äärealadel. Pelgulinna hoonestamise ajal ehitati ka käesolev hoone, mis valmis 1927. aastal.</span>


source: A
code: 8226
name: Elamu Tehnika t. 16, 1924. a.
type: Elamu
alt_id: 976k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone välisilme on võrreldes varasemate K. Burmani loomingu näidetega ratsionaalsem ja rangem. Hoonel on murdkelpkatus, seda liigendavad erineva kujuga ärklid. Fassaadide dekoor on minimaalne, aknaraamid tiheda jaotusega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1923-24. aastatel arhitekt Karl Burmani projekti järgi ehitatud raudteeteenijate neljakorruseline suurelamu. L-kujulise põhiplaaniga hoonel oli algselt 23 erineva suurusega (ühe- kuni 5-toalist) mugavustega korterit.</span>


source: A
code: 8227
name: Elamu Tina t. 17, 1936. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on neljakorruselise kivist kortermajaga. Tina 17 sümmeetrilise kompositsiooniga pea- ja külgfassaad on kaetud terrasiitkrohviga, hoovifassaad on krohvitud. Dekoratiivsed elemendid on paigutatud akende vahele (peafassaad) ja kohale (külgfassaad), keskse trepikoja püstakna raamistusse ning katusekarniisi alla jäävale friisile. Lihtsustatud on katusealuse friisi kujundust, millesse avanevad pööninguaknad. Elamul on plekiga kaetud kelpkatus. Katus on uuendatud 1990. aastatel. Hoone materjalikasutus, vormivõtted ja napid dekoorielemendid viitavad traditsionalismile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on ajastule tunnusliku arhitektuurivõtestikuga korterelamuga. Ühtlasi on hoone arhitekt Edgar Johan Kuusiku (1888–1974) loomingu iseloomulikuks näiteks. Maja projekt pärineb aastast 1936.</span>


source: A
code: 8228
name: Elamu Toompuiestee 6, 1929. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Toompuiestee 6 hoone on kahekorruseline, kellerdatud ja projekteeritud kahepereelamuks. Ehitise puhul on tegemist silmapaistva arhitektuurse lahendusega – eramu suure liiklustee ääres on säilitanud tänu müüridele privaatsuse. Planeeringus on kasutatud erinevaid tasapindu, krundi jaotust kivimüüride abil esi- ja tagaaiaks. Vastu Toompuiesteed paikneb 2. korrusele viiv trepikoda, magamis- ja elutoad avanevad ees- ja tagaõuele. Toompuiestee poolt tõuseb paekivist astmetega trepp, mida ääristab funktsionalistlik metallvõre. Ka avatäited on stiili järgivad. Õues paiknes algselt vahemüür pergolaga, mis praeguseks on hävinud. Väikeelamu moodustab silmapaistva koosluse kõrvalasuvate vabariigiaja elamutega Wismari 9 ja Wismari 11.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Antud piirkonnas asus rootsiaegne bastionite vööndi üks kindlustusi – Wismari raveliin. Varasemast hoonestusest antud krundil andmeid ei ole. Maja paikneb nimelt kindlustuste esisel esplanaadil, kus hooneid püstitada ei tohtinud. 1929. aastal arhitekt Herbert Johansoni (1884–1964) poolt projekteeritud modernistlikku hoonet peetakse esimeseks lamekatusega funktsionalistlikuks elamuks Eestis.</span>


source: A
code: 8229
name: Elamu Toompuiestee 21, 19. saj. II pool
type: Elamu
alt_id: 1028k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline puitmaja esindab 19. sajandi viimasel veerandil väljaspool vanalinna laialdaselt levinud jõukama linnakodaniku elamu tüüpi, mille iseloomulikuks jooneks on hoone teise korruse keskosas asuvad saalid. Hoone arhitektuuris valitseb historitsism. Range kuid lopsaka kujundusega esifassaadi korrastab kõrgete akende tihe rütm. Esifassaadi keskosas on keskrisaliit, mille kohal karniisiga eraldatud historitsistlik frontoon. Viiluvälja keskosa rõhutav vintskapi motiiv kordub uuesti mõlemal pool keskrisaliiti. Hoone keskosa rõhutab massiivne viilkatusest kõrgemale tõusev neorenessanssvormides telkkatus. Tagafassaadil domineerib läbi kahe korruse ulatuv 3-tahuline hoonemaht, mille alumiselt kolme kaaravaga korruselt viib trepp aeda. Hoone põhjapoolse otsafassaadile liitub nelinurkse põhiplaaniga vaatetorn.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1878. aastal arhitekt Nikolai Thamm vanema (1834-1907) projekti järgi. Nõukogude võimu kehtestamise järel läks hoone Punalaevastiku käsutusse. 1941. aastal tehti hoones väiksemaid sisemisi ümberehitusi. Suurem siseremont tehti 1950. aastate lõpus. Tõenäoliselt hävis siis suurem osa kuni 1940. aastani säilinud interjöörist, mille hulka kuulusid eritüübilised pottahjud, kaminad, trepibalustrid ja muud detailid. 1990. aastate lõpus korrastati hoone esifassaadi koos kahe külgfassaadiga.</span>


source: A
code: 8230
name: Tallinna Balti jaama lähirongide paviljon, 1962. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lähirongide paviljoni avarat 20x20 m suurust ootesaali katab neljale postile toetuv õhuke raudbetoonist võlvkoorik. Välisviimistluses domineerivad suured klaaspinnad kõrvuti heledate siledate dolomiitplaatidega, millest ulatuvad välja klombitud paekivikvaadrid. Sama välislahendus kordub ka kõrvalasuva jaama peahoone fassaadidel. Paviljoni interjöör moodustas ühe suure ruumi, mille keskel olid ootajate istekohad ning kahel pool piletikassade boksid. Lisaks klaasseintele valgustasid ootesaali ka seinte ülaosas paiknevad kaaraknad. Paviljoni ühendab peahoonega madal 1-korruseline osa, mille kohalt algab ootepaviljonide perroonide poolne varikatus. Samasugune varikatus on ka peahoone peasissepääsu ees ja peahoone perroonide poolsel küljel. Vanalinna poolt viib jaama tunnel, mille üks ots viib lähirongide ootepaviljoni keldrikorrusele. 2000. aastatel ehitati ootepaviljoni saali vahekorrus ning hoones avati turg.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Balti jaama lähirongide paviljon valmis 1962. aastal Leningradi projekteerimisbüroo "Lengiprotrans" arhitektide P. Ashastin, B. Votinov ja E. Lohhanova projekti järgi. Sama autorite kollektiivi kavandite alusel valmis 1970. aastal ka Balti jaama peahoone ümber- ja juurdeehitus.</span>


source: A
code: 8231
name: Vana-Kaarli kalmistu väravaehitis- kabel, 1893. a.
type: Kalmistu
alt_id: 977k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline kahe kellatorniga historitsistlik paekivist sakraalehitis, milles asuvad surnuaia kabel, peieruum ja kellaruum II korrusel. Hoone vundamendid ja kandeseinad on puhta vuugiga paekivist, katusekate plekk. Hoone vahelagi on betoonist, tiibade laed puittaladel, vooderdatud kipsplaadiga. Hoones asub kellatorni viiv paeastmetega keerdtrepp. Kahte telkkiivriga kellatorni ühendab sepisvärava kaare kohal petiknissidega ehisviil. Idatornis on jalgvärav, läänetornis ümarkaaruks, mis viib kellatorni. Ehitise lääneküljel asub ruudukujulise põhiplaaniga rituaalkabel, idaküljel surnukabel. Kahepoolsete kaarustega sissepääs kabelisse ja abiruumi asetseb lõunaküljel. Ehitise interjöör on tagasihoidlik, valge lakoonilise seinapinnaga. Abiruum on ümber ehitatud peieruumiks, mis on muutnud hoone algset kujundust. Väravaehitis-kabel asub Tallinna Siselinna kalmistul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vana-Kaarli kalmistu väravaehitis valmis 1883. aastal ning on sellega vanim säilinud kabel Tallinnas. Vana-Kaarli kalmistu väravaehitise on projekteerinud Friedrich Axel von Howen (1845-1911), kes on üks produktiivsemaid loojaid Eesti 19.sajandi sakraalarhitektuuris. Polüfunktsionaalse (kabel, kellatornid, värav, abiruum) arhitektuurilise lahenduse lähtekohaks oli paar aastakümmet varem valminud Kaarli kiriku paaristorniga läänefassaad. Kabel pühitseti 1893. aastal.</span>


source: A
code: 8232
name: Nikolai Imetegija kirik Koplis, 1936. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 850k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on projekteeritud vene ajaloolist puitarhitektuuri eeskujuks võttes. Puitkarkassehitise fassaadid on vooderdatud püst-, rõht- ja diagonaallaudisega. Samuti on kujunduses kasutatud vahvärki meenutava sõrestiku imitatsiooni. Esile on tõstetud kõrgem nelitise osa. Teravad viilkatused on kaetud plekiga. Eritasapinnaliste katuste harjadel on saledatel jalgadel sibulkuplid. Kirikuhoonel puudub kellatorn, kuid eeskoja kohal paikneb avatava luugiga kellalöömise ruum. Säilinud on aknaluugid ja erikujulised ukse- ning aknaavad. Vene ajaloolise arhitektuuriga seob hoonet erikujulise peaukse kohal olev kokosnikukujuline varikatus. Interjööris on säilinud ikonostaas, lae- ja seinalaudis, siseuksed, puidust ventilatsioonikanalid, pööningutrepp, kirikukellad ja lühtrid. Ikonostaas ja teised siseruumi detailid on seotud nelitise nurkades asuvate kergete puidust kandepostidega. Igal postil on neli diagonaalset konsoolilaadset prussi. Kirikuhoonet ümbritseb metallaed. Tagaküljel jääb üle hoovi ka kiriku juurde kuuluv kõrvalhoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praeguse kiriku eelkäija, Püha piiskop Nikolausele pühendatud Vene-Balti laevatehase kiriku õnnistas 1913. aastal sisse Riia peapiiskop Johannes. Algselt koguduseta tegutsenud kiriku juurde moodustati kogudus 1926. aastal. 1927. aastal lõpetas tehas tegevuse ning vastloodud kogudusel tekkis vajadus uue kirikuhoone järele. Uus hoone valmis 1936. aastal arhitekt Aleksandr Wladovsy (1876-1950) projekti järgi endise Vene-Balti laevatehase tuletõrjedepoo kohale. Kirikuhoone pühitseti sisse 1936. aastal. Kirikut kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku (MPEÕK) Tallinna Kopli Püha Nikolause kogudus. Varem Tallinna linnale kuulunud kiriku kinnistu anti 2012. aastal üle MPEÕK omandisse.</span>


source: A
code: 8233
name: Nõmme turuhoone, 1930. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 854k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-lööviline, basilikaalse vormi ja astmelise katusega turuhoone, mis paikneb Nõmme keskuses Turu platsi ääres. Nii plaanilahenduselt kui fassaadide paigutuselt on hoone sümmeetrilise lahendusega. Hoone katusemaastik on astmeline. Keskosa kohal on kõrge pagoodilik tsentraaltorn, mille tipus väikesem ventilatsioonitorn. Tiheda ruuduga valgusavad moodustavad katuseräästais valgmike. Hoone sissepääsud asuvad hoone otstes ja peafassaadide keskel. Siseruumi keskmes paiknesid veevõtu kraan, tuletõrje hüdrant ja purskkraan joogivee jaoks; seinte ääres paiknes 30 müügilahtrit. Betoonist valatud põranda põhja- ja lõunapoolne osa olid kellerdatud. Põlengu järgselt ehitati hoone uuesti üles. Algset puitkonstruktsiooni ei taastatud. Säilis puidust voodri ja avatäidetega välisilme, mis taastati originaalprojekti järgi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Turuhoone valmis 1930. aastal arhitekt Robert Natus (1890-1950) projekti järgi. Hoone hävis 2009. aastal tulekahjus, kuid taastati juba samal aastal originaaljooniste järgi.</span>


source: A
code: 8234
name: Elamu Tõllu t. 10, 1920. -1930. a.-d
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tõllu 10 näol on tegemist krohvitud kolmekorruselise kivitrepikojaga Tallinna tüüpi puidust kortermajaga. Silikaattellistest krohvimata trepikoja mahus asub kõrge trepikojaaken ning ümar ukseportaal. 2017. aasta seisuga on valdav osa hoone akendest asendatud traditsioonilisi lahendusi mitte järgivate avatäidetega. Hoonel on sissepääs soklikorrusele hooviküljel. Kortermaja vahetus läheduses paikneb silikaattellistest abihoone kuuridega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on rajatud 1930. aastatel.</span>


source: A
code: 8236
name: Elamu Tõllu t. 12, 1920. -1930. a.-d
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kolmekorruseline kivist trepikojaga ja mansardkatusega puitelamu on kivitrepikojaga Tallinna tüüpi maja silmapaistev näide. Hoonel on tänavaseina keskteljel iseloomulik eenduv trepikoda, mille ümara vormiga katust katab kalasoomus‐mustriline plekk. Väiksemas mahus kordavad trepikoja vormi puidust erkerid tänavafassaadi külgedel. Mansardkorrusel tasandil on erkerite osas stiiliühtsete piiretega rõdud. Kortermaja lahendus ei ole siiski unikaalne. Analoogse projekti järgi on väikeste kujunduslike ning plaanilahenduslike variatsioonidega hooneid Tallinnas ehitatud teisigi. Maja välisuste akanaavadesse on paigutatud vitraažklaasid. Säilinud on enamik maja rajamisaegsetest puitdetailidest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud 1937. aastal arhitekt Karl Treumanni (1885–1975) poolt. Tegemist on ühega viiest samatüübilisest majast Salme tänaval või selle lähipiirkonnas.</span>


source: A
code: 8237
name: Elamu Tõllu t. 14, 1920. -1930. a.-d
type: Elamu
alt_id: 924k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline katuse- ja keldrikorrusega kõrge viilkatusega hoone. Keldrikorruse seinad on paekivist ja krohvitud. Keldrist kõrgemal olevate korruste seinad on täidisega puitsõrestik, mille välisviimistlus on horisontaallaudis. Trepikoja seinad on laotud silikaattellistest. Katusekattseks on puitsarikatel katuseplekk. Keldrikorrusel tegutsevasse kauplusesse pääseb Kungla tn pool asuva betoontrepi abil. Trepi kohal on metallpostidele toetuv varikatus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1920.-1930. aastatel ehitatud korterelamu. 2002. aastal teostati keldrikorruse remont-rekonstrueerimine.</span>


source: A
code: 8239
name: Eramu Tõnismägi t. 7, 1882. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 981k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tõnismägi 7 on neogooti stiili kujukas näide. Hoone viitab keskajale, kuid historitsismile omaselt ei korda seda täpselt, vaid rafineeritult vabalt kasutades ka teisi stiilielemente. Hoone on asümmeetriline, rohkesti liigendatud. Hoone fassaade jaotavad sakmelise mašikulii motiiviga ümartorn, petikniššide ja siirustega ehisfrontoon, etik, puust ärkel, katusetornikesed, õueküljel terrass ja rõdu. Avar tellisvõlvidega trepikojaruum asub hoone madalamas külgosas. Fassaadi seinad on põhiosas laotud kollasest Flensburgi tellisest, ärkli ja mašikulii konsoolid ning lõunasein – paest. Torni konstruktsioonis on kasutatud ka punast keraamilist tellist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone Tõnismäe 7 on projekteerinud ja ehitanud endale elamuks insener Axelvon Howen (1845–1911). Ehitusega alustati 1882. aasta kevadel. Sügiseks olid müürid saanud täiskõrguseks, millest annab tunnistust viilutippu raiutud aastaarv – 1882. 1883. aastal toimusid viimistlustööd. Näiteks kanalisatsiooniprojekti on Howen esitanud Linnavalitsusele kinnitamiseks alles sama aasta sügisel, paistab, et vähemalt osaliselt oli hoone selleks ajaks elamiskõlblik. Howenite nimel püsis hoone kuni I maailmasõjani, elamuna kasutati seda ka Eesti Vabariigi päevil. 1971. aastal anti Tõnismägi 7 Eesti Vabariikliku Teaduslik-Tehnilise Ühingute Nõukogu bilanssi. Inseneridemajana oli hoone kasutusel kuni Eesti Vabariigi taaskehtestamiseni, mil hoone tagastati seadusjärgsele omanikule, kes müüs selle praegusele valdajale.</span>


source: A
code: 8240
name: Nõmme Ristija Johannese kirik, 1923. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 851k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Puitkiriku omapära seisneb rohketes juugendistiilile viitavates vormivõtetes. Kiriku templiosa (nelitise) kohal on kõrge sibulkuppel, väiksemad tornid on polügonaalsel apsiidil ja eeskojal. Seinamaterjaliks on kasutatud puitsõrestik-täidisseinu, mille täiteks on kasutatud saepuru. Katus oli algselt kaetud puitlaastudega. Tänapäeval on nii kirik kui kolm sibulkuplit kaetud tsingitud plekiga. Kirikusse on ehitatud 2 ahju käärkambrisse ja kiriku saali loodenurka. Välistrepid on uuendatud graniitplaatidega. Lääneseinas on alles värviproovi fragment vanast õli- ja emailivärvikihist. Juugendlikult pikkade ja kitsaste akende raamid on algsed ning hästi säilinud. Ülemised aknad on põlengu tagajärjel asendatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kirik on ehitatud aastatel 1922 –1923 Aleksandr Vladovski (1876–1950) projekti järgi, milles tegi muudatusi insener-arhitekt A. Golubkov. Antud mälestist on mitmeid kordi restaureeritud selles toimunud tulekahjude tõttu. Kirik on 19.–20. sajandil ehitatud kirikute seas erandiks rohkete juugendstiilile omaste vormivõtete ja odava ehitusviisi poolest.</span>


source: A
code: 8241
name: Elamu Tööstuse t. 3, 1922. a.
type: Elamu
alt_id: 983k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Juugendliku kujundusega kahekorruseline keldri ja katusekorrusega elamu. Fassaade ilmestab heimat-stiili kompav kujundus, rikkaliku kujundusega aknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu Tööstuse tn 3 (endine Girgensoni tn.) on projekteerinud arhitekt E. Kühnert 1922. a, tänavast on eraldatud kivist piirdega.</span>


source: A
code: 8242
name: Elamu Tööstuse t. 3A, 1922. a.
type: Elamu
alt_id: 983k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline hilisjuugendliku vormikeele ja detailidega keldri- ja katusekorrusega puidust korterelamu. Fassaadidel on säilinud algne puitdekoor ja dekoratiivne jaotus puidu ja pitskrohvipinnaga. Hoonel on kõrge viilkatus (algselt kivikattega, hetkel eterniit), räästatõstjatega ja ehitusaegsete profileeritud sarika- ja müürilati otstega. Viil on kujundatud dekoratiivse vahvärkseinana, puitelementidega rõhutatud ja ülalt kaetud kaarjate otstega vertikaalse laudisega. Otsaseinas on vahelaetalade otsad dekoratiivselt kujundatud ja seinapinnast välja toodud. Seina faktuurset krohvipinda ilmestavad ka akende piirdelauad. Tähelepanuväärsed on algsed ornamentaalse dekooriga välisuksed ja enamik aknaid, sh peatrepikoja kaksikaken dekoratiivse puidust vahesambaga. Mahuliselt on hoone peasissepääsu suhtes üldjoontes sümmeetriline, ainult puitpiirdega õuetrepi maht (praegu laudisega suletud, algselt lahtine) ja tänavapoolne erkeri maht eenduvad. Detailid on enamasti säilinud (sh mõned algsetest tahulistest vihmaveelehtritest ja skulptuurselt mõjuvad korstnad). Interjööris on säilinud mitmed erineva kujundusega siseuksed, millest peatrepikoja korterite välisuksed sarnanevad dekoorilt välisustega. Säilinud on trepikodade lahendus: paeastmetega alumised marsid, trepi puitpiirded, kiviparkett trepimademetel. Ansambliliselt moodustab hoone kõrvalasuva samuti E. Kühnerti projekteeritud Tööstuse 3 hoonega väärtusliku terviku, mille oluline osa on ka tänavapoolne piire.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on projekteerinud arhitekt E. Kühnert (1885-1961) 1922. aastal G. Sheeli tellimusel. Tööstuse 3a asuv hoone ei ole oluliselt muutunud võrreldes algse lahendusega. Vähesel määral muutsid plaanilahendust 1941. aasta sisemised ümberehitused.</span>


source: A
code: 8243
name: II maailmasõja aegne varjend Tööstuse t. 3, 1941- 1944
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ümara põhiplaaniga betoonehitisega, mis on mõeldud varjendiks õhurünnakute ajal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Varjend on ehitatud II maailmasõja aastatel, vahemikus 1941-44.</span>


source: A
code: 8244
name: Elamu Vaarika t. 11, 13, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Sarnaselt mitmele samal tänaval kerkinud funktsionalistlikule tüüpmajale on hoone lihtsa ja ratsionaalse planeeringuga ehitis, mis jaguneb keskteljel sümmeetriliselt kaheks autonoomseks elupinnaks. Funkstiili kehastavad siinkohal väga hästi proportsioneeritud täisnurksed hoonemahud, lintaknad, lamekatus, geomeetriliselt ja nurgeliselt lahendatud metallist trepipiirded ja heledaks krohvitud minimalistlikud korstnapitsid. Alumisel korrusel asuvad korterites köök ning elutuba koos söögitoaga; ülakorrusel paiknevad magamistoad. Korterid on läbi maja planeeringuga ning väikese tagahooviga. Sissepääs avaneb tänavale, mille varjupakkuv kõrghaljastus ja vaikne liiklus tekitavad asukohta arvestades üllatavalt hubase ja rahuliku miljöö.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Kristiines, Vaarika tn 11, 13. Elamu paikneb Paldiski mnt ja Endla tn vahelises piirkonnas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kõnealused elamud rajati väikeelamute konkursil edukaimateks osutunud projektide järgi. Ettevõtmise keskmes oli korteriühing Uus Tare, mis oli seadnud eesmärgiks antud linnaäärses asukohas tühjade kruntide hoonestamise ja tervikliku elamurajooni väljaarendamise. Vaarika 11 elamu on valminud August Volbergi projekti põhjal.</span>


source: A
code: 8245
name: Elamu Vaarika t. 3, 5, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on säilitanud ehitusaegse mahu ja ilme. Tegemist on lameda katuse ja ratsionaalse ruumiprogrammiga funktsionistliku majaga. Kaksikelamu koosneb kahekorruselistest läbi maja asetsevatest korteritest. Alumisel korrusel on köök, elu- ja söögitoad. Väliselt ilmestavad hoonet metallist trepi käsipuud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931. aastal korraldati võistlus väikeelamute projektide saamiseks. Auhinnatud projektide järgi ehitas korteriühing “Uus Tare” tühjadele kruntidele Paldiski mnt. lähedusse 1932-33. aastatel ühe- ja kahekorruselised rida- ja kakskikelamud. Kvartalis on Vaarika 3-13 elamute arhitektiks arhitekt August Volberg.</span>


source: A
code: 8246
name: Elamu Vaarika t. 6/ Maasika 8, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vaarika 6 on ühekorruseline, kellerdatud, madala sokliga peegelpildiline funktstiilis kahe leibkonna elamu. Hoone koosneb kahest madalamast ühekorruselisest ning keskmisest kahekorruselisest hoonemahust. Esifassaadil välisuksed on metallist, samuti on vahetatud algupärased puitaknad plastikraamidega akende vastu. Vasakul majapoolel on funktsionalismile iseloomulik lai kolmepoolne aken plastikraamiga. Hoone fassaad on funktsionalistlikule stiilile kohaselt lakooniline, iseloomulik on hoone keskosa rõdu metallpiire. Hoonel on madal plekk-kattega katus. Hoone välis-ja kapitaalseinad on tsementõõneskividest. Hoone seisukord on hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Kristiine linnaosas, Vaarika tn 6/ Maasika 8.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1920–30ndatel hoogustus uute tänavate planeerimine ja elamuehituskoperatiivide moodustamine. Nii tekkisid muuhulgas omanäolised ansamblid Maasika ja Vaarika tänavatele. Elamu püstitati 1932.a ja krundi kasutajaks oli Elamu Ehitajate Korporatiiv ,,Uus Tare” kuni aastani 1994. Vaarika tänava funktsionalistlik elamu projekteeris Erich Jacoby.</span>


source: A
code: 8247
name: Elamu Vaarika t. 7, 9, 1931-1932
type: Elamu
alt_id: 914k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on säilitanud ehitusaegse mahu ja ilme. Tegemist on lameda katuse ja ratsionaalse ruumiprogrammiga funktsionistliku majaga. Kaksikelamu koosneb kahekorruselistest läbi maja asetsevatest korteritest. Alumisel korrusel on köök, elu- ja söögitoad. Väliselt ilmestavad hoonet metallist trepi käsipuud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Kristiine linnaosas, Vaarika tn 7. Suurte magistralide Endla ja Paldiski mnt vahele jäävas piirkonnas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1931. aastal korraldati võistlus väikeelamute projektide saamiseks. Auhinnatud projektide järgi ehitas korteriühing “Uus Tare” tühjadele kruntidele Paldiski mnt. lähedusse 1932-33. aastatel ühe- ja kahekorruselised rida- ja kakskikelamud. Kvartalis on Vaarika 3-13 elamute arhitektiks arhitekt August Volberg.</span>


source: A
code: 8249
name: Elamu Vaikne t. 1, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kellerdatud ühe põhikorruse ning katusealuse korrusega elamuga. Hoone on kompaktse põhiplaaniga, asub madalal teist värvi krohviga viimistletud sokliosal. Hoone ülejäänud seinapinnad on samuti krohvitud. Hoone esifassaadil asetseb tagasiastuv sissepääs hoonesse, milleni viib kivitrepp. Sissepääsust mõlemale poole jäävad traditsionalistlikud väikeseruudulised aknad, katusel paikneb pikaks venitatud vitskap väiksemate kaheksaruudulise jaotusega akendega. Hoone esiuks on kujundatud ajastule iseloomulikul moel, nii puit kui klaasitud osadega. Hoone küljel asub teise sissepääs ning samasuguse kujundusega vintskap kui tänavapoolsel fassaadil. Hoonel on kõrge viilkatus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>II maailmasõja järgses Tallinnas oli tõeline elupindade defitsiit, mistõttu hakati mitmel pool välja ehitama terviklikke uusi elamurajoone. Tervikliku planeeringu raames hakati aastatel 1924-25 välja ehitama ka Vaikse tänava hoonestust arhitekt Eugen Habermanni juhtimisel. Käesolev elamu valmis 1925. aastal.</span>


source: A
code: 8250
name: Elamu Vaikne t. 3, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline kellerdatud ja välja ehitatud katusekorrusega elamu on osa Vaikne põik elamugrupist. Hoone välisfassaad on krohvitud ja värvitud, hoonel on plekk-katus. Ehitusajast hilisem juurdeehitus on algse maja pikendus 3 meetri võrra. Nii moodustub nišš sissepääsu ees, katuseuugid on pikendatud ning hooneotsafassaadile on lisatud väike erker.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1924. aastal projekteeritud ning 1925. aastal valminud hoone. 1995. aastal on teostatud juurdeehitus, mille käigus on uus hooneosa paigutatud endise garaaži vundamendile. Samuti on välja ehitatud hoone katusekorruse pööning uueks elukorruseks. Hoone on restaureeritud.</span>


source: A
code: 8251
name: Elamu Vaikne t. 5, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa, traditsionalistliku ilmega, ühe põhikorruse ning katusealuse korrusega viilkatusega elamuga. Hoone asub madalal teist värvi krohviga viimistletud sokliosal, ka ülejäänud fassaadid on krohvitud. Hoone esifassaadil on veidi eenduv varikatusega kaetud sissepääsuosa, esiukseni viib trepp. Teine sissepääs asub küljefassaadil. Hoonel on algselt olnud lihtsa kuuese raamjaotusega aknad, katusel asub vintskap.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>II maailmasõja järgses Tallinnas oli tõeline elupindade defitsiit, mistõttu hakati mitmel pool välja ehitama terviklikke uusi elamurajoone. Tervikliku planeeringu raames hakati aastatel 1924-25 välja ehitama ka Vaikse tänava hoonestust arhitekt Eugen Habermanni juhtimisel. Käesolev elamu valmis 1925. aastal.</span>


source: A
code: 8252
name: Elamu Vaikne t. 7-9, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on väga silmapaistva arhitektuuriga kaksikelamuga. Hoone on madalal krohvitud sokliosal, ka hoone ülejäänud fassaadid on viimistletud teist tooni krohviga. Hoone esifassaadil paikneb kaks korterite sissepääsutreppi, ühes puidust ning valgmikuosaga tahvelustega. Esifassaadi otsaviil on kujundatud astmelisena. Elamul on lihtsad, kuuese jaotusega ning väiksemad ruudukujulised ja raamjaotuseta aknad. Hoone. on kõrge liigendatud kivikattega kelpkatus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>II maailmasõja järgses Tallinnas oli tõeline elupindade defitsiit, mistõttu hakati mitmel pool välja ehitama terviklikke uusi elamurajoone. Tervikliku planeeringu raames hakati aastatel 1924-25 välja ehitama ka Vaikse tänava hoonestust arhitekt Eugen Habermanni juhtimisel. Käesolev elamu valmis 1925. aastal.</span>


source: A
code: 8253
name: Elamu Vaikne t. 11, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa, traditsionalistliku ilmega, ühe põhikorruse ning katusealuse korrusega viilkatusega elamuga. Hoone asub madalal teist värvi krohviga viimistletud sokliosal, ka ülejäänud fassaadid on krohvitud. Hoone esifassaadil on veidi eenduv varikatusega kaetud sissepääsuosa, esiukseni viib trepp. Teine sissepääs asub küljefassaadil. Hoonel on uued kolmese jaotusega aknad, katusel asub vintskap.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>II maailmasõja järgses Tallinnas oli tõeline elupindade defitsiit, mistõttu hakati mitmel pool välja ehitama terviklikke uusi elamurajoone. Tervikliku planeeringu raames hakati aastatel 1924-25 välja ehitama ka Vaikse tänava hoonestust arhitekt Eugen Habermanni juhtimisel. Käesolev elamu valmis 1925. aastal.</span>


source: A
code: 8254
name: Elamu Vaikne t. 13, 1925. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa, traditsionalistliku ilmega, ühe põhikorruse ning katusealuse korrusega viilkatusega elamuga. Hoone asub krohviga viimistletud sokliosal, ka ülejäänud fassaadid on kaetud horisontaallaudisega. Hoone esifassaadil on veidi eenduv trepp, mis viib esiukseni. Hoonel on mitu erinevat tüüpi aknaid: lihtsad väikeseruudulised aknad, ning ka väiksemad aknad katusealusel korrusel. Hoone küljel asub ka teise sissepääs hoonesse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>II maailmasõja järgses Tallinnas oli tõeline elupindade defitsiit, mistõttu hakati mitmel pool välja ehitama terviklikke uusi elamurajoone. Tervikliku planeeringu raames hakati aastatel 1924-25 välja ehitama ka Vaikse tänava hoonestust arhitekt Eugen Habermanni juhtimisel. Käesolev elamu valmis 1925. aastal.</span>


source: A
code: 8255
name: Kalamaja saun, 1928. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 988k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivist hoone on risttahukalise põhiplaaniga. Esifassaadi  peasissekäik on esile toodud rustikaga graniitplokkidest vundamendile toetuvate pilastritega, mida täiendavad prossijaotusega rombikujulised uksed ning külgaknad. Hoone külgedel on läbi kahe korruse ulatuvad kitsad aknaribad. Saunahoone ooteruumi seinu kaunistavad antiigiteemalised barreljeef portreed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1928. aastal valmis uusklassitsistlik art deco elementidega kahekorruseline saunahoone arhitekt Aleksander Vladovski projekti järgi. Tallinna ühe kaasaegsema sauna omanikuks oli Paul Vinter. Pärast tema surma 1934. aastal sai sauna omanikuks Alice Vinter.</span>


source: A
code: 8256
name: Kino "Sõprus", 1955. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruselise kinohoone fassaad jääb Suur-Karja tänava poole. Fassaadi lahenduses on ühendatud klassitsistliku ja rahvusliku arhitektuuri vormid. Kõrvalfassaadidel on poolsambad, mida ühendab kaarestik. Esimesel korrusel asus kassade vestibüül, mis oli ühendatud avara estraadisaali ja einelauaruumidega, suitsetamisruum kinokülastajaile, ruumid estraadiartistidele ja administratsioonile. Interjöörid olid kujundatud sisemise sammastikuga ja rikkalikult ornamenteeritud. Teisel korrusel oli kaks 400 külastajat mahutavat kinosaali. 1990. aastatel muudeti kino interjööre. Algsel kujul säilis põhjapoolne kinosaal koos väljapääsuga. Hoone vestibüülis tegutseb kasiino, lõunapoolses kinosaalis ööklubi. 2009. aastal valmis kino ees purskkaev, mis oli ka osa hoone originaalkavandist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kinohoone ehitati 1953–1955. aastatel märtsipommitamises hävinud majade asemele. Hoone esialgse projekti autor oli arhitekt Friedrich Wendach, tema tööd jätkasid Ilmar Laasi (1907-1999), Peeter Tarvas (1916-1987), August Volberg (1896-1982) ning sisearhitekt Maia Laul-Oselein (1921-2009). 1990. aastatel toimusid hoone siseruumes ümberehitused. 2009. aastal valmis kino ees juba originaalkavandist ette nähtud purskkaev.</span>


source: A
code: 8258
name: Pangahoone Wismari t. 7, 1869, 1914
type: ehitismälestis
alt_id: 860k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruselise hoone keskosa rõhutavad lai kolmnurkfrontooniga keskrisaliit ja tugeva etteastega nelja samba ning rõduga portikus. Hiljem lisati hoolene külgrisaliit, mis muutis fassaadi asümmeetriliseks. Fassaadi ehivad juugendrelfeefid ja klassitsistlikud girlandkompositsioonid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endisele muldkindlustuste alale, kunagise Wismari raveliini kohale krahv Ungern-Sternbergi tellimusel arhitekt F. Kordese 1869.a. projekti järgi elamuks ehitatud hoone oli algselt sümmeetrilise, klassitsistliku peafassaadiga. 1914.a. müüsid Ungern-Sternbergid kinnistu, elamu ehitati ümber pangahooneks ja sai juugendlikult asümmeetrilise välisilme (arhitekt M. Betaki). 1919.a. läks Põllutööministeeriumi, 1934.a. Kohtuministeeriumi valdusse. Nõukogude ajal kuulus ENSV Prokuratuurile. Hetkel asub hoones Riigiprokuratuur.</span>


source: A
code: 8259
name: Villa Näituse t. 23, 1939. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 997k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suure aia keskel paiknev nn. kapten Tiidemanni villa on oma ruumiprogrammilt üks suurejoonelisemaid maju, mis Nõmmel 1930. aastatel ehitada suudeti. Hoone on pooleldi funktsionalistlik, pooleldi aga esindab jäigale esinduslikkusele pürgivat stiilisuunda, mida professor M. Kalm on hakanud nimetama esindustraditsionalismiks. Sümmeetrilise fassaadi nurkadel eenduvad sambale toetuvad rõdud ja maja keskteljele kavandatud ripperker rõhutavad hoone paleelikku suursugusust ning samal ajal liigendavad hoone muidu üsna raskepärast risttahukakujulist põhimahtu. Dekoratiivsed aknapealdised, kivist rõdupiirdele kujundatud ehis-urnid, vahekarniisid ja muud kaunistuselemendid fassaadil esindavad traditsioonilist arusaama pidulikust ja väärikast arhitektuurist, samas kui lamekatus, suured aknad ja voolava ruumi printsiibil organiseeritud õhu- ja valguserikas interjöör on selgesti moodsale arhitektuurile viitavad võtted. Otsafassaadil J. Raudsepalt tellitud massiivne skulptuur. Ka siseruumid on tolle aja kohta üsna ohtrasti, ent stiilselt dekoreeritud, lagesid katab redutseeritud, ent siiski üldsuunitluselt historitsistliku ilmega stukkdekoor. Suurest krundist on osa eraldatud, piirdeaed vahetatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud aastatel 1938-1940 arhitekt Elmar Lohu projekti järgi.</span>


source: A
code: 8260
name: Elamu Väike- Karja t. 1/ Sauna t. 1, 1924. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mõlemad hooned esindavad juba hilist, klassitsistlike joontega juugendarhitektuuri.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Väike-Karja 1/Sauna 1 kinnistu on kujunenud valdavalt 19. sajandi lõpuks mitmete väiksemate kinnistute liitmise teel, mis toimus läbi kogu sajandi õlletöösturitest perekond Pfaffide eestvõtmisel. 19. sajandil algab ka liitkinnistule kuuluvate hoonete suurem ümberehitus. Tollal asus kinnistul õlletööstus ja selle ruumid. 1912 omandas kinnistu ärimees G.Gutkin, kes kavatses rajada Tallinnasse esimese suurlinliku passaaži risti läbi kvartali. Soome arhitektide W.Palmqusti ja E.Sjöströmi suurejooneline projekt jäi puhkenud I maailmasõja tõttu siiski realiseerimata. 1914 valmis K.Burmani ja A.Perna arhitektuuribüroos valminud projekti järgi Viru 4 kaupluse ja kinoga üürimaja, samal aastal valmis ka Väike-Karja 1/Sauna 1 hoone. Hiljem liideti kinohoone Väike-Karja 1 kinnistuga. Ümberehitus (ja lammutus)tööd kinnistu sügavuses jätkuvad aga kuni II maailmasõjani. Kinohoone ehitatakse ümber kahel korral: 1931 ning 1939 esinduskinoks "Helios".</span>


source: A
code: 8261
name: Elamu Õie t. 21, 1923. a.
type: Elamu
alt_id: 904k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruselisel puitkonstruktsiooniga elamul on paekivist vundament ja keerulise konstruktsiooniga sopiline kivikatus. Ümberehituste käigus on hoone algne välisilme oluliselt muutunud. Maja vasakpoolses osas on likvideeritud üks ja parempoolses osas kõik kolm algset akent. Samuti on tagafassaadi vasakpoolne osa ümberehitatud. Hoone esifassaadi esimesel korrusel on likvideeritud kaks juugendakent ning mansardkorrusele on rajatud täiendav katuseaken. Kirde fassaad on säilinud algsel kujul ja ümberehituste jälgi ei esine. Restaureerimise käigus 2006. a. on pööningule rajatud katusekorrus, korrastatud hoone välisfassaad, restaureeritud algsel kujul säilinud välisuksed ja aknad ning konserveeritud kirdepoolse välisukse varikatuse sepiskandmik. Sisemise ruumiplaneeringu koostamisel on rekonstrueerimise käigus püütud säilitada K. Burmani poolt paika pandud ruumilahendust. I korruse elutoas on restaureeritud algsel kujul säilinud kamin. Elamul on esinduslik trepikoda, kus asub I ja II korrust ühendav kahemarsiline puittrepp.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Romantiline juugendvilla on projekteeritud ja ehitatud 1923. aastal arhitekt Karl Burmani (1882-1965) poolt. Hoone algne välisilme on ajalooliste ümberehituste käigus olulisel määral muutnud. Elamu on restaureeritud 2006. aastal.</span>


source: A
code: 8262
name: Elamu J.Poska t. 51, 1905. a.
type: Elamu
alt_id: 890k
same: A.8262
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>ühekordne mansardkorrusega puithoone. Romantilisemaid Kadriorus. Esifassaad on liigendatud erikõrgusega katusepindade, ärkel-verandade, kahe kaarja malmvalu-võrega trepi ning erineva suuruse ja kujuga akendega. Dekoor on rikkalik: aknapiirdelauad, erikujuline laudvooder, karniisid, saedekoor. Sokkel on kõrge. Katusekatteks savist katusekivid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud 1905. aastal arhitekt O. Schotti poolt.</span>


source: A
code: 8263
name: Aiamaja J.Poska t. 51, 1905. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 890k
same: A.8262
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väikesemõõduline historitsistliku dekooriga puidust lehtla. Suurte aknapindadega. Katusekatteks valtsplekk.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aiamaja moodustab ühtse ansambli kõrvalasuva elamuga. Mõlemad hooned on ehitatud 1905. aastal.</span>


source: A
code: 8264
name: Elamu J.Poska t. 51B, 1909, 1937
type: Elamu
alt_id: 890k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline hoone on asümmeetrilise põhiplaaniga, fassaadide osas risaliitidega (eenduvate vertikaalmahtudega) liigendatud. Sokkel on klombitud paekivist, seinapindu katab põhiosas horisontaalne, korruste vahevööde osas vertikaalne (ja kitsama profiiliga) laudvooder. Kogu fassaad on originaalprojektiga võrreldes lihtsama kujundusega (võimalik, et rikkalikumat varianti ei teostatudki või on ümber ehitatud). Trepikojatorn on kavandatust madalam. Kogu akendekomplekt on vahetatud. Peafassaadi keskosas paikneb metall-varbvõrega rõdu. Hooviküljel paikneb avar ja rikkaliku puitdekooriga veranda. Hoonele ei ole tehtud juurdeehitusi. Hoonel on täismahus kelder. Siseruumid paiknevad anfilaad-süsteemis, kuid siseplaneeringut on aja jooksul osaliselt muudetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud 1909. aastal arhitekt E. Boustedti poolt, interjöör kujundatud 1937. aastal arhitekt F. de Vriese poolt.</span>


source: A
code: 8274
name: Rotermanni tehase elevaatorihoone fassaadid, 1904-1930
type: ehitismälestis
alt_id: 1043k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Viljaelevaator on üks kvartali suuremaid hooneid, mis suleb ala Hobujaama tänava poolselt küljel. Kuni 6-korruseline tellistest ja paekivist hoone on ehitatud mitmes järgus. Hoone vanem osa on tervikuna paekivist ja uuem osa paekivist sokliga tellistest hoone. Hoonel on lihtne viilkatus. Avad paiknevad üksnes hoone esinduslikuma kujundusega põhjaosas. Otsafassaadi keskteljel on üksteise kohal kaubaavad, millest kahel pool lihtsad segmentkaarsete tellistest sillustega aknaavad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni kvartali ajalugu algab 1829. aastaga, kui seal omandas oma esimese kinnistu kaupmees ja tööstur, firma „Chr. Rotermann“ asutaja Christian Abraham Rotermann (1801-1870). Äritegevus sai alguse puidust ehitusmaterjalide valmistamise ja vahendamisega, mille tarvis ehitati kinnistule 1830. aastatel ka esimesed tööstus- ja abihooned. 1849. aastal valmis tänase Viru väljaku ääres Rotermanni kaubamaja, mille kõrvale kujunes aja jooksul terve vabrikute kompleks, kuhu kuulusid puidutehas, tärklise- ja piiritusevabrikud, jahutööstus, leivavabrik ning külmhoone. 1865. aastal sai võttis isalt firma juhtimise üle Christian Barthold Rotermann (1840-1912). Kvartali tihedam hakkas välja kujunema 1870. aastast alates, kui tänase Hobujaama tänava äärde kerkisid mitmed veskid, aidad ja laohooned. 1879. aastal valmis kõrge kivist korstnaga auru jõul töötanud katla- ja saehoone, mille projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpfferi (1831-1900). 1887. aastal alustas tegevust makaronivabrik. 1888. aastal lisandus Mere pst. äärde esinduslik kaubahoone. Uus jahuveski valmis 1890. aastal, Hobujaama tänava ääres elevaatorihoone 1900. aastal. Viimasele lisati 1904. aastal mahult suurem juurdeehitus. Katlamaja 50 meetri kõrgune korsten ehitati 1902. aastal. 1908. aastal valmis kvartali põhjaküljel insener Ernst Boustedti (1877-1931) projekteeritud soolalalao hoone. 1909-1910. aastal valmis Mere puiestee ääres Christian Barthold Rotermanni esinduslik elamu. 1912. aastal laiendas Rotermann kaubamaja ning ehitas uue leivatehase ja kontorihoone. Ettevõtte tegevus jätkus ka 1920. ja 1930. aastatel. Seejuures ehitati juurde uusi hooneid ja renoveeriti vanu. Teiste seas ehitati 1930. aastatel põhjalikult ümber 1900. aastal valminud ja 1904. aastal laiendatud viljaelevaator. Perekonna traditsioone viis edasi Christian Ernst August Rotermann (1869–1950), kellest sai 1921. aastal AS Rotermanni tehased juhatuse esimees. Tema juhtimisel jäi ettevõte edukaks jahu- ja leivatööstuseks. AS Rotermanni tehased lõpetas tegevuse 1939. aastal ning tehase varad natsionaliseeriti 1945. aastal. Tööstuslik tootmise lõppes suuremas osas hoonetest 1990. aastatel. 2006. aastal alustati kvartali renoveerimis-, väljaehitus- ja arendustöödega, mille tulemusena on kvartalis renoveeritud hooneid ja ehitatud juurde uusi.</span>


source: A
code: 8271
name: Rotermanni tehaste katlamaja korsten, 1910-1912
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Katlamaja 50 meetri kõrgunesel telliskorstnal on paekivist sokkel, mille kahel küljel tellistest segmentkaarse sillusega suitsulõõride avad. Sokli ülaosas on sakmeline telliskarniis. Korstna tellisosa on toestatud metallvitsadega. Korstnapits on kaunistatud sakmelise tellislaoga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni kvartali ajalugu algab 1829. aastaga, kui seal omandas oma esimese kinnistu kaupmees ja tööstur, firma „Chr. Rotermann“ asutaja Christian Abraham Rotermann (1801-1870). Äritegevus sai alguse puidust ehitusmaterjalide valmistamise ja vahendamisega, mille tarvis ehitati kinnistule 1830. aastatel ka esimesed tööstus- ja abihooned. 1849. aastal valmis tänase Viru väljaku ääres Rotermanni kaubamaja, mille kõrvale kujunes aja jooksul terve vabrikute kompleks, kuhu kuulusid puidutehas, tärklise- ja piiritusevabrikud, jahutööstus, leivavabrik ning külmhoone. 1865. aastal sai võttis isalt firma juhtimise üle Christian Barthold Rotermann (1840-1912). Kvartali tihedam hakkas välja kujunema 1870. aastast alates, kui tänase Hobujaama tänava äärde kerkisid mitmed veskid, aidad ja laohooned. 1879. aastal valmis kõrge kivist korstnaga auru jõul töötanud katla- ja saehoone, mille projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpfferi (1831-1900). 1887. aastal alustas tegevust makaronivabrik. 1888. aastal lisandus Mere pst. äärde esinduslik kaubahoone. Uus jahuveski valmis 1890. aastal, Hobujaama tänava ääres elevaatorihoone 1900. aastal. Katlamaja 50 meetri kõrgune korsten ehitati 1902. aastal. 1908. aastal valmis kvartali põhjaküljel insener Ernst Boustedti (1877-1931) projekteeritud soolalalao hoone. 1909-1910. aastal valmis Mere puiestee ääres Christian Barthold Rotermanni esinduslik elamu. 1912. aastal laiendas Rotermann kaubamaja ning ehitas uue leivatehase ja kontorihoone. Ettevõtte tegevus jätkus ka 1920. ja 1930. aastatel. Perekonna traditsioone viis edasi Christian Ernst August Rotermann (1869–1950), kellest sai 1921. aastal AS Rotermanni tehased juhatuse esimees. Tema juhtimisel jäi ettevõte edukaks jahu- ja leivatööstuseks. AS Rotermanni tehased lõpetas tegevuse 1939. aastal ning tehase varad natsionaliseeriti 1945. aastal. Tööstuslik tootmise lõppes suuremas osas hoonetest 1990. aastatel. 2006. aastal alustati kvartali renoveerimis-, väljaehitus- ja arendustöödega, mille tulemusena on kvartalis renoveeritud hooneid ja ehitatud juurde uusi. 1879. aastal valminud korstnaga aurukatlamaja hoone ei ole säilinud. Korsten asendati aastatel 1910-1912 uuega. Korstna projekteeris insener N. Šapošnikov. Katlamaja purustati 1941. aastal sõjategevuses. Uus katlamaja hoone valmis 1945. aastal. Taaskasutusse võeti ka vana katlamaja korsten ning jahutusseade. Katlamaja oli kasutuses kuni 1990. aastate alguseni. Nõukogudeaegne katlamaja hoone lammutati 2008. aastal.</span>


source: A
code: 8270
name: Rotermanni tehaste prooviveski fassaadid, 19. saj. lõpp
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Prooviveski kuulub ühte ansamblisse koos teiste ümbruskonnas säilinud ajalooliste Rotermanni vabrikuhoonetega. Hoone on Eesti Vabariigi alguse aegse tööstusarhitektuuris levinud väikehoonetüübi esindaja, mille väärtus seisneb hästi teostatud käsitöönduslikus ehitussubstantsis. Veskihoone on põhiplaanilt ristkülikukujuline. Välismüürid on ehitatud paekivist, viilud olid algselt tellistest. Akna- ja ukseavade madalkaarsed sillused on tellisest ja paekivist. Hiljem müüri lõigatud esimese korruse avadel on ka raudbetoonist ning metalltaladega sillused. Rekonstrueeritud kujul on hoonel lammutatud tellistest viilud, tõstetud katusekallet ning lisatud esifassaadile tagasiastega klaasviil koos taanduva rõduga. Tööde käigus lammutati hoone tagafassaadil olnud juurdeehitus, mille asemele rajati ümbritseva kvartali tehnoruumid. Hoonele lisatud mahud on kaetud tumeda plekiga. Katuse mõlemal küljel on massiivne suure vitriinaknaga vintskapp.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni kvartalis ajalugu algab 1829. aastaga, kui seal omandas oma esimese kinnistu kaupmees ja tööstur, firma „Chr. Rotermann“ asutaja Christian Abraham Rotermann (1801-1870). Äritegevus sai alguse puidust ehitusmaterjalide valmistamise ja vahendamisega, mille tarvis ehitati kinnistule 1830. aastatel ka esimesed tööstus- ja abihooned. 1849. aastal valmis tänase Viru väljaku ääres Rotermanni kaubamaja, mille kõrvale kujunes aja jooksul terve vabrikute kompleks, kuhu kuulusid puidutehas, tärklise- ja piiritusevabrikud, jahutööstus, leivavabrik ning külmhoone. 1865. aastal sai võttis isalt firma juhtimise üle Christian Barthold Rotermann (1840-1912). Kvartali tihedam hakkas välja kujunema 1870. aastast alates, kui tänase Hobujaama tänava äärde kerkisid mitmed veskid, aidad ja laohooned. 1879. aastal valmis kõrge kivist korstnaga auru jõul töötanud katla- ja saehoone, mille projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpfferi (1831-1900). 1887. aastal alustas tegevust makaronivabrik. 1888. aastal lisandus Mere pst. äärde esinduslik kaubahoone. Uus jahuveski valmis 1890. aastal, Hobujaama tänava äärne elevaatorihoone 1900. aastal. Katlamaja 50 meetri kõrgune korsten ehitati 1902. aastal. 1908. aastal valmis kvartali põhjaküljel insener Ernst Boustedti (1877-1931) projekteeritud soolalalao hoone. 1909-1910. aastal valmis Mere puiestee ääres Christian Barthold Rotermanni esinduslik elamu. 1912. aastal laiendas Rotermann kaubamaja ning ehitas uue leivatehase ja kontorihoone. Ettevõtte tegevus jätkus ka 1920. ja 1930. aastatel. Perekonna traditsioone viis edasi Christian Ernst August Rotermann (1869–1950), kellest sai 1921. aastal AS Rotermanni tehased juhatuse esimees. Tema juhtimisel jäi ettevõte edukaks jahu- ja leivatööstuseks. AS Rotermanni tehased lõpetas tegevuse 1939. aastal ning tehase varad natsionaliseeriti 1945. aastal. Tööstuslik tootmise lõppes suuremas osas hoonetest 1990. aastatel. 2006. aastal alustati kvartali renoveerimis-, väljaehitus- ja arendustöödega, mille tulemusena on kvartalis renoveeritud hooneid ja ehitatud juurde uusi. Proovijahuveski on ehitatud 1920. aastatel. Hoone teise korruse ehitamise ja sisseseadete täpsest kirjelduse kohta olemasolev projekt on allkirjastatud insener Eduard Kuusiku poolt. Hoone ümberehitusprojekt valmis 2007. aastal. Projekti autoriteks on arhitektid Emil Urbel ja Ainar Luik. Rekonstrueeritud hoone valmis 2008. aastal.</span>


source: A
code: 8269
name: Rotermanni tehase Mere puiesteega külgneva tööstushoone fassaadid, 1879-1891
type: ehitismälestis
alt_id: 947k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mitmes järgus ehitatud paekivist ja kollastest tellistest hoonel on kaks korrust ja mansardkorrus. Pikk tänavapoolne fassaad on kaunistatud mitmesuguste detailidega. Hoone esimene korrus on olnud krohvitud ja mansardkorruse asemel oli varem tihedalt vintskappidega pikitud massiivne kelpkatus. Pika hoonemahu tsentris paikneb kaarja viiluväljaga rõhutatud trepikojamaht, milles hoone peauks. Hoone räästaalune karniis on dekoreeritud hammasvööga. Esimese korruse tasandil on iga kolmanda akna järel on klombitud paekivist pilaster. Hoovipoolsele fassaadile on ehitatud juurde põhimahuga ristuv tiibhoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni kvartalis ajalugu algab 1829. aastaga, kui seal omandas oma esimese kinnistu kaupmees ja tööstur, firma „Chr. Rotermann“ asutaja Christian Abraham Rotermann (1801-1870). Äritegevus sai alguse puidust ehitusmaterjalide valmistamise ja vahendamisega, mille tarvis ehitati kinnistule 1830. aastatel ka esimesed tööstus- ja abihooned. 1849. aastal valmis tänase Viru väljaku ääres Rotermanni kaubamaja, mille kõrvale kujunes aja jooksul terve vabrikute kompleks, kuhu kuulusid puidutehas, tärklise- ja piiritusevabrikud, jahutööstus, leivavabrik ning külmhoone. 1865. aastal sai võttis isalt firma juhtimise üle Christian Barthold Rotermann (1840-1912). Kvartali tihedam hakkas välja kujunema 1870. aastast alates, kui tänase Hobujaama tänava äärde kerkisid mitmed veskid, aidad ja laohooned. 1879. aastal valmis kõrge kivist korstnaga auru jõul töötanud katla- ja saehoone, mille projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpfferi (1831-1900). 1887. aastal alustas tegevust makaronivabrik. 1888. aastal lisandus Mere pst. äärde esinduslik kaubahoone. Uus jahuveski valmis 1890. aastal, Hobujaama tänava ääres elevaatorihoone 1900. aastal. Katlamaja 50 meetri kõrgune korsten ehitati 1902. aastal. 1908. aastal valmis kvartali põhjaküljel insener Ernst Boustedti (1877-1931) projekteeritud soolalalao hoone. 1909-1910. aastal valmis Mere puiestee ääres Christian Barthold Rotermanni esinduslik elamu. 1912. aastal laiendas Rotermann kaubamaja ning ehitas uue leivatehase ja kontorihoone. Ettevõtte tegevus jätkus ka 1920. ja 1930. aastatel. Perekonna traditsioone viis edasi Christian Ernst August Rotermann (1869–1950), kellest sai 1921. aastal AS Rotermanni tehased juhatuse esimees. Tema juhtimisel jäi ettevõte edukaks jahu- ja leivatööstuseks. AS Rotermanni tehased lõpetas tegevuse 1939. aastal ning tehase varad natsionaliseeriti 1945. aastal. Tööstuslik tootmise lõppes suuremas osas hoonetest 1990. aastatel. 2006. aastal alustati kvartali renoveerimis-, väljaehitus- ja arendustöödega, mille tulemusena on kvartalis renoveeritud hooneid ja ehitatud juurde uusi. Ajalooline tööstushoone kvartali Mere puietsee poolsel küljel valmis aastatel 1879-1891 laohoonena. Hoone ehisviilu tippu paigaldati sepistuulelipp aastaarvuga „1979“ ja seina müüriti raidkivi kirjaga „Christian Rotermann 1829“. 1881. aastal ehitati hoone turupoolne ots kardinaalselt ümber. Fassaadile raiuti aknad ja uksed, hoone üks ots kohandati kontoriks ning kõrval asuv vana kontor lammutati. 1882. aastal ehitati uue kontorihoone osale teine korrus. 1885. aastal ehitati kontoriosale ühekorruseline pääsla ning hoone merepoolne tiib sai teise korruse 1891. aastal Rudolf Otto von Knüpfferi (1831-1900) projekti järgi, millega ühtlustati fassaad. Samal ajal ehitati hoovi poole uus kivist tiib. 1912. aastal toimusid krundil järjekordsed suured ümberehitused. Vastavalt insener Ernst Boustedti (1877-1931) projektile eemaldati Mere puiesteega külgneva tööstushoone turupoolne otsasein ja asendati tugisammastega. Hoone pikendamine nõudis pääsla ja värava lammutamist. Kogu uuendatava hoone ulatuses asendati palklagi betoonlaega, ka muutus põhjalikult siseplaan. Hoone sisekujunduse projekti autoriks oli insener-arhitekt Waldemar Lamm. 1920. aastail sai hoone uue omanikuks aktsiaselts „Silva“. 1934. aastal kohaldati hoone tööstuste tarbeks. Seoses ümberehitustega sai hoone madala pööningu asemel akendega pööningukorruse ning fassaadi keskosas asendati astmeline viil kaarjaga. Projekti autor oli arhitekt Villem Seideman.</span>


source: A
code: 8268
name: Rotermanni tehase aurusaeveski-sepikoja korsten, 1879-1880, 1922
type: ehitismälestis
alt_id: 947k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Auruveski-sepikoja korsten on kuuetahuline põletatud tellistest ehitis, mis asub Rotermanni tehasele kuulunud laudsepatöökoja, veskimasinate hoone, villatööstuse ja Rotermanni kaubamaja hoovis. Korstna aluseks on paekivist sokkel, mida kaunistab tellisest sakmeline karniis. Korsten on korrastatud ja sellele on paigaldatud öine valgustus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni kvartalis ajalugu algab 1829. aastaga, kui seal omandas oma esimese kinnistu kaupmees ja tööstur, firma „Chr. Rotermann“ asutaja Christian Abraham Rotermann (1801-1870). Äritegevus sai alguse puidust ehitusmaterjalide valmistamise ja vahendamisega, mille tarvis ehitati kinnistule 1830. aastatel ka esimesed tööstus- ja abihooned. 1849. aastal valmis tänase Viru väljaku ääres Rotermanni kaubamaja, mille kõrvale kujunes aja jooksul terve vabrikute kompleks, kuhu kuulusid puidutehas, tärklise- ja piiritusevabrikud, jahutööstus, leivavabrik ning külmhoone. 1865. aastal sai võttis isalt firma juhtimise üle Christian Barthold Rotermann (1840-1912). Kvartali tihedam hakkas välja kujunema 1870. aastast alates, kui tänase Hobujaama tänava äärde kerkisid mitmed veskid, aidad ja laohooned. 1879. aastal valmis kõrge kivist korstnaga auru jõul töötanud katla- ja saehoone, mille projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpfferi (1831-1900). 1887. aastal alustas tegevust makaronivabrik. 1888. aastal lisandus Mere pst. äärde esinduslik kaubahoone. Uus jahuveski valmis 1890. aastal, Hobujaama tänava ääres elevaatorihoone 1900. aastal. Katlamaja 50 meetri kõrgune korsten ehitati 1902. aastal. 1908. aastal valmis kvartali põhjaküljel insener Ernst Boustedti (1877-1931) projekteeritud soolalalao hoone. 1909-1910. aastal valmis Mere puiestee ääres Christian Barthold Rotermanni esinduslik elamu. 1912. aastal laiendas Rotermann kaubamaja ning ehitas uue leivatehase ja kontorihoone. Ettevõtte tegevus jätkus ka 1920. ja 1930. aastatel. Perekonna traditsioone viis edasi Christian Ernst August Rotermann (1869–1950), kellest sai 1921. aastal AS Rotermanni tehased juhatuse esimees. Tema juhtimisel jäi ettevõte edukaks jahu- ja leivatööstuseks. AS Rotermanni tehased lõpetas tegevuse 1939. aastal ning tehase varad natsionaliseeriti 1945. aastal. Tööstuslik tootmise lõppes suuremas osas hoonetest 1990. aastatel. 2006. aastal alustati kvartali renoveerimis-, väljaehitus- ja arendustöödega, mille tulemusena on kvartalis renoveeritud hooneid ja ehitatud juurde uusi.</span>


source: A
code: 8267
name: Rotermanni tehase direktori elamu-kontorihoone koos väravaga, 1910-1911
type: Elamu
alt_id: 947k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on põhiosas kolmekorruselise, katusekorrusega elamu-kontorihoonega, mille arhitektuur viitab Soomes levinud rahvusromantismile. Peahoone asub kõrgel, klombitud paest soklil. Sokliosa hõlmab endas hoone esimest korrust. Hoone fassaadid on laotud punasest tellisest. Aknasillused, nurgatorni ülaosa ning osa viilualusest on kujundatud klombitud ning mõnel juhul tahutud paekivist. Hoone põhimahtu ilmestab nurgatorn ja sellega külgnevad paedekooriga viilud. Põhjapoolsel küljel asub väravaosa, mille püloone kaunistavad paest tervikuna tahutud kaksiksambad ja juugendstiilis laternad, lõunapoolsel küljel asub madalam ühekorruseline hoonemaht. Hoonel on kõrge kelpkatus ühes esifassaadile suunatud viiluosaga, valdavalt kivikattega. Katuse nurgatorn on kaetud valtsplekk kattega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Kesklinnas, Mere puiestee 4. Hoone paikneb veidi eelam Mere puiesteest.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rotermanni direktori elamu-kontorihoone on ehitatud 1910-1911. aastal. Projekti autorina on märgitud insener Ernst Boustedt, ent hoonet on tõendamata andmetel omistatud ka Soome sajandialguse suurnimele Eliel Saarinenile. Rotermanni tehase kvartalis asub terve rida ehitismälestisena riiklikku kaitse alla võetud üksikobjekte. Vaadeldav monumentaalne värav paikneb Rotermanni kvartali läänepiiril. Rotermanni kvartali uusaegne ehituslik kujunemine on toimunud 19.sajandi keskpaigast kuni 20.sajandini. Kogu ehitustegevus oli seotud kvartalis toimuva tootmistegevusega. 1912. aastal toimusid krundil järjekordsed suured ümberehitused. Insener E. Boustedti projekti järgi lammutati tänavapoolse hoone turupoolne otsasein ja ehitati asemele tugisambad. Hoonet pikendati kolme sülla võrra ja lammutati vana värav. Lammutatud värava asemele valmis E. Boustedti projekti järgi uus paekivist esinduslik värav. Kolmest osast koosneva klombitud paest vahimajaga liituva väravale paigaldati belgia skulptori C. Meunie reljeefid „Sadam” ja „Tööstus” vähendatud autorikoopiad ja juugendstiilis laternad.
1990ndatel toimus väravate järjekordne ümberehitus. Värava lõunapoolne osa demonteeriti ja ehitati uuesti maketina kokku uuele kohale laiendades väravaava. Direktori hoone küljes olnud vahimajake lammutati.</span>


source: A
code: 8266
name: Piiritusevabriku rektifikatsoonihoone fassaadid, 1875-1876, 1924
type: ehitismälestis
alt_id: 948k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Piiritusevabriku tehasehoone on paeehitis, mida iseloomustavad jõuline plastiline liigendus, rikkalikud neogooti detailid (mashikuliivööndid, konsoolidele toetuvad karniisid, I korruse monumentaalne segmentkaarsete tellissillustega akende rida), pae dekoratiivsuse kasutamine. Märkimisväärne on tentraalne kahekorruseline torniosa, mida kroonib haritornikesega treppviil ja liigendavad I korruse suur kaaraken, II korruse ümarkaarsed paarisaknad ning ümaraken. Mõlemal pool torni on ühekorruselised tiibosad, millest vasakpoolset pikendati 1884. a. (arh. A. v. Howen).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud mitmes osas, 1875-76 ning juurdeehitus 1924. aastal.</span>


source: A
code: 8265
name: Piiritusevabriku administratiivhoone fassaadid, 1888. a., 1912. a.
type: ehitismälestis
alt_id: 948k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoonete (koos Mere pst 8a hoonega) arhitektuurseks dominandiks oli punasest ja kollasest tellisest astmikfrontoonid, milletaolistest on praegu säilinud vaid vasakpoolsel hoonel. Vanema maja astmikfrontoonid on tänaseks hävinud, kuna 1967.a. ehitati see korruse võrra kõrgemaks. Tsaariaja lõpus on hoonele ehitatud peale kolmas korrus ja liidetud kaks külgtiiba, millest parempoolse all on kangialune. Ka kaasajal on hoones läbi viidud mõningaid ümberehitustöid. Esifassaadile on lisatud kaks täiendavat ukseava (vasakpoolse risaliidi akna ja vasakult seitsmenda ava suuremaks raiumise teel). Hooviküljele on lisatud täiendav tuulekoda. Kõik avatäited on vahetatud. Allikas: Jüri Türkei, Anteris OÜ. Muinsuskaitse eritingimused Mere pst 8 fassaadide restaureerimiseks ning sekundaarse pealeeehituse rekonstrueerimiseks. 2015.a.
2015.a. lõpul alustati uue pealeehitusega, tööd viidi lõpule 2016.a. alguses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1888. aastal valmis arhitekt O. R. Knüpfferi projekti järgi kahekorruseline paekivist administratiivhoone. Mere pst 8 on mitmes ehitusjärgus kujunenud aastatel 1888, 1902-1904 ja 1911. Knüpfferi algselt kahekorruselisena kavandatud majast sai ümberehituse käigus kolmekorruseline hoone.</span>


source: A
code: 8280
name: Balti Puuvillavabriku tootmishoone peakorpus, 1900-1909
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Neljakorruseline keraamilistest tellistest välisseintega tööstushoone. Endise Balti Manufaktuuri tootmishoone ehitusalune pind on 12047 ruutmeetrit ja suletud netopind 45907,9 ruutmeetrit, hoone pikkuseks umbes 234 meetrit ja laiuseks ca 30 meetrit. Kudumis- ja ketramisvabrikuks jagatud ehitise peamiselt maa-alune sokkel on paekivist, välisseinad keraamilistest tellistest ning sisekonstruktsioon raudbetoonist, viilkatuse katteks on eterniit. Hoonel on lai astmeline karniis, akende vahel seisavad karniisist soklini pilastrid. Juurdeehitus B (kontorid) on neljakorruseline silikaattellistest välisseintega hoone, samuti juurdeehitus C (konditsioneer), mille ehitamiseks on lammutatud osa originaal-konstruktsioonist. Juurdeehitus E (kraasimise osakond, töökojad) on paekivist kolmekorruseline keldriga hoone, samaaegselt ehitatud juurdeehitus F koosneb erinevatest silikaattellistest mahtudest, mis koonduvad paekivist tiiva külge. Kagufassaadi külge ehitatud juurdeehitus G koosneb betoonplokkidest ning selle kõrval punastest kärgtellistest juurdeehitus H (lift, kaup).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kunagise Telliskopli (nüüdse Kopli) tee äärde 1899.–1900. aastatel rajatud Balti Manufaktuuri tööstushoonete kompleks on ehitatud arhitekt Rudolf Otto von Knüppferi (1831–1900) projekti järgi. Koos tööstuskompleksiga ehitati ka aastal 1899 vabriku territooriumile direktori elamu, aastatel 1901–1905 barakid-töölistemajad ning meistrite ja ametnike elamud. Hiljem lisandusid alale õigeusu kirik, torniga juugendhoone ning tööliste laste kool. Nii tekkis Sitsi tänavale Balti Puuvillavabriku asula. Sitsi tänava nr 16 puithoones asus ka Balti Puuvillavabriku haridusseltsi lava ja kino näitamise võimalusega saal ning pagaritöökoda. Puuvillavabriku kuldajaks jäid aastad 1908–1914, mil koos Kreenholmi vabrikuga varustati 5% Venemaa puuvilla turust. 1990. aastate alguses vabrik erastati ning tootmiskompleksi ruumides tegeles tekstiili tootmisega kuni aastani 2005.</span>


source: A
code: 8281
name: Balti Puuvillavabriku direktori elamu, 1899. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ühe- ja kahekorruseline puitelamu on ebakorrapärase põhiplaaniga. Esimesel korrusel edelafassaadil liituvad hoone ruudukujulise põhimahuga kaks ühekorruselist tiiba. Tiibadesse on eraldi sissepääsud. Mõlema ukse juurde viib kivitrepp. Majal on säilinud tahveluksed. Loodefassaadil on üks kahekorruseline tiib. Tiival on kahepoolne tahveluks ja trepp on lagunenud. Tiiva fassaadid on kujundatud erineva suurusega puittahvlitega. Hoonel on paekivist sokliosa ja täiskelder. 
Hoone välisseinad, tarindid ja kandvad seinad on palkidest. Fassaadid on vooderdatud profileeritud laudadega. Hoonel on valdavalt horisontaalne laudis, kuid esimese ja teise korruse akende all jookseb peenema vertikaallaudisega vöö. Vöö üleval ja all servas on astmikkarniis. Hoonel on lihtsad nurgalauad, millel on vahevööde karniisi kohtades samuti karniisid. Räästast väljaulatuvad sarikaotsad on profileeritud, räästa servas kulgeb puitpitslaud. Puitpitsi iseloomulikuks komponendiks on südamekujuline läbilõige. Eriliselt on lahendatud puipitslaudade nurgad ja räästakonsoolid. Puitnikerdustega on dekoreeritud ka vintskapp. Loodefassaadi ülemiste aknaluukide sisse on lõigatud neljalehelise ristiku motiiv. 
Kirdefassaadi keskel katuselt kasvab välja rikkaliku dekooriga kaunistatud viil. Akende raamijaotus ja piirdelauad on erinevat tüüpi. Esineb tüüp, lai aknatüüp ja aknaraami lahendus, neljase pikijaotusega aken, kahese pikijaotusega aknatüüp. Osade akende ülemine piirdeliist on kumeralt. Kahel suuremal välisuksel on valgmik. Välisuste kohal olevad metallist varikatused on kaunistatud dekoratiivsete sepiskonsoolidega. 
Hoonel on neljakandiline vaatetorn, mis tõuseb loodepoolsest katuse osast ja mille ülaosas on igas neljas fassaadis aknad. Akende ümbrus on kujundatud puittahvlitega, ka torni keskmise osa fassaadid on stiliseeritud puittahvlitega. Tornil on valtsplekist püramiidjas katus, katuse räästas on lahendatud sarnaselt ülejäänud maja räästastega.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Manufaktuuri tn 6. Hoone asub endise manufaktuuri territooriumil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Balti Puuvillavabrik rajati Kopli tee äärde 1899. aastal. 1898. aastal asutati kolme miljoni rubla suuruse põhikapitaliga aktsiaselts „Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Manufaktuur”, mille peakontor asus Peterburis. Aktsiaseltsi juhatusse kuulusid A.Prossorov, A.Grube, J.Elfenbein, E.Block ja J.Carr. Balti Puuvillavabriku direktorina asus 1.juunil 1899 tööle inglane John Carr, kes enne seda oli töötanud Kreenholmi Manufaktuuri tehnilise direktorina. 1899. aastal kooskõlastati vabriku ehitusprojekt, mille autoriks oli tollal hästi tuntud arhitekt Rudolf Otto von Knüpffer. Esialgne projekt nägi ette kahe tootmishoone paigutamist üksteise kõrvale, lühikese aja pärast ühest loobuti. Samas projektis on vabriku direktori elamu projekt ning selle lähistel kaks esimest tööliselamut.
Puidust kahekorruseline direktori elamu ehitati tõenäoliselt küllaltki projektilähedaselt. Siiski on arvatud, et osad puidust dekoratiivsed detailid, eriti aknapiirdelaudadel ja vaatetorni katusel, on teostamata jäänud. Ehitusjärgsel kujul oli hoone ristkülikukujulise põhiplaaniga. Kaugfassaadil oli välisukse kõrval suurte klaasidega väike veranda ning loodefassaadil lisaks suure veranda tiivale ka kahekorruseline teenijate trepikoda koos tuulekoja ja välisuksega. Teisel korrusel olid magamistoad ja vannituba.
1912.aastal koostati direktori elamu ümberehitusprojekt. Ümberehituse keskseks ideeks näis olevat eraldi sissepääsudega korterite või kontorite tekitamine. Lisaruumi saamiseks ehitati hoone edelafassaadile juurde kaks ühekorruselist tiiba. 1914. aasta augustis vabrik ajutiselt seiskus, 1925.aastaks oli Balti Puuvillavabrik taastanud oma sõjaeelse tootmisvõimsuse. Edukas tootmistegevus jätkus 1939.aastani, mil puhkes Teine maailmasõda. Sõjas sai vabrik üsna suuri purustusi, kuid direktori elamu jäi terveks. Vabrik natsionaliseeriti Nõukogude Venemaa võimude poolt ning see reorganiseeriti taas puuvilla-tekstiilivabrikuks nime all kombinaat „Balti Manufaktuur”. 
1984.aastal valmis endise direktori elamu inventariseerimise projekt. Tõenäoliselt võis siis toimuda ka kapitaalremont, mille käigus elamu kohandati vabriku administratiivhooneks. Põhilised ümberkorraldused tehti siseruumides. Sellel ajal lammutati tõenäoliselt ära teenijate trepikoda, kagufassaadi veranda ning oletatavasti ka ahjud.
1991.aastal vabrik erastati. Tekstiili tootmisega tegeles seal ruumides AS Baltex aastatel 2000-2005, kuid puithoone jäi kasutuseta seisma ning selle olukord halvenes pidevalt.</span>


source: A
code: 8282
name: Balti Puuvillavabriku koolihoone, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline keldri- ja mansardkorrusega kivist nurgatorniga esinduslikus juugendstiilis fassaadiga koolihoone. Koolihoone fassaadid on lahendatud nn heimatkunstil põhinevas stiilis. Kopli tänava poolsed fassaadid on kahe eenduva külgrisaliitiga, külgfassaadil on polügonaalne nurgatorn. Torniosas ja räästa all on krohvitud pinnad erikujulise reljeefse dekooriga (erikujulised aknaraamistused, nurgatorni ehisväljad). Kivikatusega hoonel on kõrge murtud paekivist sokkel. Trepikoda asub hoone põhjanurgas. Säilinud on paeastmetega trepp, käsipuu ning trepikoja keraamilised põrandaplaadid. Hoone algset plaanilahendust on muudetud ja hetkel on hoones 28 korterit. Hoones on enamuses säilinud ehitusaegsed puidust aknaraamid, aknakermoonid, üksikud ehitusaegsed tahveluksed ja paeastmetega trepid. Hoones on säilinud ka mitmed ehitusaegsed erikujulised puidust siseuksed, samuti Kopli tänava poolse eeskoja profileeritud laekarniis. Hoone omab tähtsust Balti Puuvillavabriku ansambli osana.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1913. aastal ehitatud koolihoone asub Balti Puuvillavabriku ("Balti Manufaktuur") ajaloolise tehase asula territooriumil. Hoone ehitati endise töölisbarakis paiknenud koolimaja asemele. Ehitusprojekti autoriks oli Jacques Rosenbaum (1978-1944). Algselt sisaldas kaheksa korterit ametnikele, II korrusel kolm klassiruumi, väike saal ja õpetajate tuba ning I korrusel tarbijate ühisuse ruumid (pagar, pood). 1925-1927. aastal kasutati I korruse ruume ambulantsina.</span>


