# places

source: A
code: 8769
name: Elamu Laulupeo t. 12, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tänava poolt kolme frontooni ja sümmeetrilise fassaadiga hoonel on juugendlik aknaraamide jaotus ja tagasihoidlik laudvooderdisega dekoor. Plaaniline lahendus on lihtne: kaks trepikoda ja igal korrusel neli korterit, kaks mugavustega ja kaks ühise WC-ga koridoris. 1922. aastal tehti õue poole kahekorruseline juurdeehitus (insener A. Bürger)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1911.aastal insener K. Jurgensoni projekti järgi ehitatud kahekorruseline puumaja.</span>


source: A
code: 8770
name: Elamu Laulupeo t. 14, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Juugendliku aknaraamide jaotusega ja nurgatorniga hoone projekti enne ehituse valmimist korrigeeris insener W.Karatenev. Muudeti torni- ja katusekuju. Kahe trepikojaga puumajal on tagasihoidliku dekooriga (horisontaalne laudvooder ja aknaraamistused) fassaadid.Hoones on korterid, poolkeldris – äriruumid</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1912.aastal insener M. Klibansky projekti järgi ehitatud kahekorruseline elumaja.</span>


source: A
code: 8771
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Liiva jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lihtne ühekorruseline tüüpprojekti järgi valminud hoone. Hoone madal sokliosa on maakividest laotud, hoone seinad ja otsaviilud paeplokkidest. Hoonet ilmestavad tellistest laotud nurgad ning akende ja välisuste raamistused. Poolkaarsete viiluakendega katusemahule liitub kelpkatusega maht. Katus on kaetud kiviimitatsiooniga katuseplekiga. Hoone aknad on erineva raamjaotusega ning plastikraamidega ja metalluksed.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tallinnas, Nõmme linnaosas, Orava tn 21b.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1917. aastal Peeter Suure Merekindluse osana. Käesoleval ajal kasutuses kontorina.</span>


source: A
code: 8772
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Liiva jaama veetorn, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline historitsistlik paekivi ja telliskivi dekooriga kaheksatahuline veetorn, millega moodustab terviku madalam kaheosaline viilkatusega ja kolmnurkfrontooniga jaamahoone lõuna pool. Hoonele 1960. aastatel silikaattellistest eterniidist katusega juurdeehitus on tänaseks lammutatud. Hoone müüris on ulatuslikud kahjustused. 2016. aasta seisuga puudus kivihoonel ka vettpidav katus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Nõmmel, Orava tn 24a. Veetorn paikneb Peeter Suure Merekindluse Liiva jaama hoonest edelas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone rajati 1917. aastal. Veetorni külge on ehitatud 1960. aastatel silikaattellisest juurdeehitus, mis moonutas tugevalt algse mahu proportsioone ning hiljem lammutati. 2016. aasta seisuga seisab hoone kasutuseta.</span>


source: A
code: 8773
name: Elamu Loode 1A, 1920.-1930. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Loode 1 A majas oli algse projekti järgi 12 korterit, nii esimesel kui ka teisel korrusel oli kolm 2-toalist ja üks 3-toaline, kolmandal korrusel aga üks 1-toaline, üks 2-toaline ning üks 4-toaline pesemisruumiga korter. Kolmanda korruse keskosa hõlmas pööning. 31. märts 1936. a. kinnitati linnavalitsuses III korruse ümberehitused- projekti muudatused, mis tähendasid väikese III korruse pööningukambri eluruumiks ümberehitamist. Kõikides korterites olid tualetid. Keldrisse olid kavandatud liha ja piimakauplused, samuti asusid seal kuurid, korteritele ühine vannituba ning pesuköök. Kortermaja asub krundil põhja- lõuna suunaliselt otse tänava ääres. Peasissepääs asub majal lääneküljel. Kokku on majal 5 sissepääsu- kolm tänavapoolsel fassaadil (peasissepääs maja trepikotta, kaks ärisissepääsu otse keldrikorrusele) ning kaks maja külgedel, viimased suunduvad samuti otse keldrisse.Hoone vundament on paekivist. Seinad on rõhtpalkseinad ja viimistletud värvitud horisontaalse puitlaudisega. Maja tänavapoolsel fassaadil on II ja III korrusel eenduvad erkerid. Kõik välisuksed on puidust. Keldriuksed on madalad, teemantkvaadritega tahveuksed. Peauks asetseb maja fassaadil kesksel kohal. Portaal on krohvitud, ukse kohal asub kaunis kaarjas valgmikuaken. Laiad suurte klaasidega aknad ja suhteliselt madala nurgaga katus räägivad püüdest puitarhitektuuris rakendada moodsat funktsionalismi esteetikat.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärast eestlaste Toompea linnuse vallutamist kasutasid Toompea ja all-linna elanikud ühiselt suuremat osa linnasarasest karjatamiseks ja heinategemiseks. 1348. a . sõlmisid Tallinna raad ja rüütelkond omavahel kokkuleppe, mille järgi sai ordu oma valdusse osa Tallinna linnasarase maa-aladest Toompeast edela pool. Selle tulemusena tekkis territoorium, mida hiljem tuntakse Toompea eeslinna nime all (Kassisaba ja Tõnismäe asulad). Toompea ja tema eeslinna maa-alad moodustasid Tallinna linnasarase piirides autonoomse administratiivüksuse, mis allus nn. Eestimaa maaseaduse normidele. See kehtis 1877. aastani, mil kehtestati uus Vene linnaseadus ning Toompea ja all-linn liideti üheks administratiivseks piirkonnaks. Toompea eeslinnaks oli Tõnismäe ja Kassisaba asula. Kassisaba asus Paldiski maantee linnapoolses osas. Nime saamisloo suhtes on liikunud mitmeid arvamusi. Kui Toompead võrrelda suure magava kassiga, siis oli Paldiski maantee üsna sobiv selle sabaks. Tõenäolisem on siiski teine variant. 17.- 18. sajandi kindlustuste süsteemis kandsid muldvallide nurgakohtadesse ehitatud kõrgemad tugipunktid saksakeelse terminoloogia järgi nimetust „Katze“ (kass). Niisugusest kindlustusest välja viivat teed kutsuti „Katzenschwantz“ (kassisaba). „Der Katzen Schwantz“- nõnda on nimetatud Paldiski maanteed selles osas, mis asus Toompea eeslinna piirides. Hiljem laienes Kassisaba nimi kogu Toompea eeslinna alale. Vanadelt linnaplaanidelt on näha, et varasem hoonestus oli vaid Paldiski maantee ümbruses. Ka tänavatevõrk ja maa-ala kruntideks jaotamine on suhteliselt hiline. Vanemad tänavad- teed on siin Eha, Loode, Koidu (kuni Endla tn.- ni), Adamsoni, Wismari.Ao tänav on rajatud 20. sajandi 20- 30-ndatel aastatel endise vasevalamistöökoja krundi tükeldamisel. Loode tänavat nimetati 19. sajandi keskel Nürnbergi tänavaks. Nii see kui ka Kordese (Kevade), Almanni (Koidu), Nikitini (Eha) nimetused on tuletatud maaomanike nimedest. Toompea eeslinna vana tänavatevõrk ja kruntide süsteem on selle ajaloolise eeslinna põhiliseks väärtuseks. Loode tn on hoonestatud peamiselt 19. sajandi 70. aastatel, algselt olid siin suhteliselt väikesed agulimajad mis paiknesid hajali suurtel kruntidel. Loode 1A kinnistu oli 19. sajandi II poolel avaram, hõlmates ka praeguse tühja nurgakrundi Paldiski maantee ääres (kinnistu nr. 207).Sinna ehitatati 1879. a. arhitekt Gableri projekti järgi osaliselt ühe-, osaliselt kahekorruseline pikk hoone (Loode 1), mis sarnanes Loode 2 hoonega. Praeguseks on Loode 1 hoone lammutatud. Praeguse Loode 1A hoone kohal krundi tagaosas oli arvatavasti juurviljaaed. 20. sajandil lahutati Loode 1A krunt endisest suurest kinnistust 207 ja see sai uue iseseiva kinnistu numbri 759. Eestiajal hakati Toompea eeslinna hoonestust tihendama. 1930ndatel olid elamuehituses domineerivaks puidust kivitrepikojaga nn. Tallinna tüüpi majad, selliseid ehitati Kassisaba asumisse kokku paarkümmend. Kivist trepikoda soodustas tuleohutust, igas korteris oli eraldi köök ja WC, mis oli elamistingimuste osas suur edasiminek võrreldes tsaariaegsete tööliselamutega, kus domineerisid kööktoad. Vannituba Tallinna tüüpi majade korterites tihti siiski ei olnud, pesemisvõimalus paiknes keldris, alles hiljem on korteritesse vannitoad või duširuumid juurde ehitatud. Selliseid maju kerkis siinkandis tervete gruppidena (Ao tn, Kapi tn), aga neid paigutati ka üksikhoonetena varasemate majad vahele. Kolmekorruselise puidust kivist trepikojaga elamu projekti tegi arhitekt Eugen Sacharias. Projekt on Tallinna linnavalituses kinnitatud 23. veebruar 1932. a.</span>


source: A
code: 8774
name: Torn Lossi t. 15, 1910.a .
type: ehitismälestis
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Glehni loss Mustamäe nõlval valmis 19. sajandi kaheksakümnendate aastatelõpuks. Aednikumaja torn on ehitatud arvatavasti millalgi 19.-20. sajandi vahetusel, oma detailikäsitluselt meenutab see Nõmme keskuses Jaama tänaval asuvat postkontori hoonet. Stilistiliselt esindab hoone hilist neoromaanikat (nn. teutoonistiil), see on romantiline, isegi müstiline, suurelt jaolt ilmselt algusest peale olulise praktilise funktsioonita dekoratiivehitis, ngu mitmed teisedki Glehni lossiga seotud rajatised. Torni kõrval, sellega vahetult seotuna asus juba 1909. aastal puidust väikemaja (aednik-pargivahi elamu, nimetatud ka Glehni vahimajaks, hiljem kasutatud suvilana), mida hiljem on korduvalt laiendatud ja ümber ehitatud. Ehitised asuvad Glehni perekonnakalmistu naabruses ja torni on rahvasuu hüüdnud ka Glehni mausoleumiks.</span>


source: A
code: 8775
name: Elamu Luise t. 15, 1915. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>elavalt liigendatud fassaadi ja paljude kaunistuselementidega juugendpuumaja on arhitektuurselt kõige silmapaistvam ehitis Luise tänava puithoonestusega osas. Suuremahulisele üsna kompaktse põhiplaaniga elamule annavad kordumatu ilme keeruka kujuga katusemaastik, erikujulised peene raamijaotusega aknad, fassaadi keskele paigutatud astmeliselt aheneva alaosaga rippärkel, mitesuguste ehiselementidega fassaadilaudis ja dekoratiivsed aknapealdised. Tagakülje kujundus on  ajajärgule omaselt märksa tagasihoidlikum. Selliseid maju ehitati rohkem Kadriorus ja Süda-Tatari piirkonnas, endises Toompea eeslinnas, kuhu kuulub ka Luise tänav, leidub neid vaid üksikuid. Erinevalt Kadrioru majadest ei kavandatud siia aga tohutusuuri, tervet korrust hõlmavaid härraskortereid, vaid pisut väiksemaid, kummalgi korrusel oli 4 korterit. Teistest ümbruskonna majadest luksuslikumale elustiilile viitavad siiski korteritesse kavandatud vannitoad (mis olid toona veel haruldased) ja köögitrepikojad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1915. aastal.</span>


source: A
code: 8776
name: Elamu Lõuna t. 15, 1912. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, omapärase poolringikujulise katusekorrusega väikeelamu. Katus värvitud plekist. Aja jooksul üldilme muutunud, 2. korrusel kagus asunud avatud rõdu on hävinud. Fassaad on krohvitud. Hoone portaal klassitsistlikes vormides, kahe neljakandilise kanneleeringute ja joonia kapiteelidega sambaga. Portaali täiendab esifassaadil jahistseenidega kips-pannoo. Identne seinapannoo on ka hoone tagaküljel, portaali sammastele ja kapiteelidele identsed poolsambad ka hoone loodeseinas. Loodepoolse hooneosa akende raamijaotus on ruudu-, rombi- ja ümarkaarte kujuline. Teistel akendel ruudukujuline. Seoses eluruumide laiendamisega mansardkorrusel on rajatud hoovipoolsesse katuseviilu katuseaknad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lõuna tänav 15 on ehitatud 1912. aastal. Tegemist on ilmselt ühega esimestest Nõmmele ehitatud nn jahimajadest. Hoone ehitusprojekte pole säilinud. Restaureerimistööd pannool toimusid 2008 aasta juulis-augustis.</span>


source: A
code: 8777
name: Elamu Lõuna t. 28, 1914. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline hilisjuugendlik villa. Hoone olulisemad arhitektuursed elemendid nii eksterjööris kui ka interjööris on säilinud. Välisarhitektuuris on ilmekad villat krooniv torn ning Eestis vähem kasutatud vahvärk seinakonstruktsioon. Fassaad on krohvitud ning viilkatus on kaetud ruudukujuliste katusekividega, torni püramiidkatust katab plekk. Sisearhitektuuris on esimese korruse osas hästi säilinud niššide ja dekoratiivse laega saal. Algupärasena on säilinud enamik avatäidetest. Hoone loodekülje 2. korruse osas on avatud rõdu. Stiiliühtsed paljuruudulised puitaknad paiknevad ka sokliosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud peale I maailmasõda. Ehitusprojekti pole leitud. Hoone arhitektideks on seni pakutud Aleksandr Vladovskit (1876–1950) ja Ernst Gustav Kühnertit (1885–1961).</span>


source: A
code: 8778
name: Tallinna Tiisikushaigla hoone, 1926. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Puithoone on pikliku põhiplaaniga ja kesktelje suhtes sümmeetrilise fassaadiga. Fassaadi keskosas on massiivne, külgedest kahe kivist trepikojaga rõhutatud keskrisaliit. Hoone külgtiibade risaliidid on vähearenenud. Hoone tagafassaadil on eenduv kahekorruselise suur veranda. Siseplaneering on lihtsa keskkoridoriga. Tagasihoidliku fassaadi dekoori täiendavad keskrisaliidi katusekorruse ümaraknad, trepikodade kaarsillustega aknad ja jõulise rustikaga sissepääsude raamistused.Hoone asub madalal krohvitud sokliosal ning fassaad on kaetud horisontaalse puitlaudisega. Hoonel on plekk-kattega viilkatus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1926. aastal arhitekt H. Johansoni projekti järgi ehitatud Tallinna Tiisikushaigla suur ravikorpus. 2007. aastal hoone restaureeriti ning kohandati ümber korterelamuks.</span>


source: A
code: 8779
name: Elamu Mai t. 2, 1880. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, madala plekist viilkatusega ning saelõikeliste sarika- ja pärliniotstega hoone, mille põhjaküljel kõrgema viilkatusega katusekorrus. Hoone palkseinad on kaetud horisontaallaudisega, vahevöö ning katusekorrus vertikaallaudisega. Idaseina fassaadi esimese korruse aknaavad äripindade tõttu muudetud, suured avad ilma jaotuseta. Peamine aknatüüp on kuuese ruudujaotusega. Hoovikülje teise korruse osas paikneb klaasitud veranda, mida toetavad dekoratiivsete konsoolidega postid. Samas seinas säilinud ka framuugidega ukseavad. 2000. aastatel on tänavaseina algsed uksed asendatud kaasaegsete eri tüüpi lahendustega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on 19. sajandi lõpus projekteeritud Nõmme tüüpilise puitelamuga.</span>


source: A
code: 8780
name: Elamu Mai t. 11, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline mansardkatusega elamu. Hoone peafassaad on piki Mai tänavat suunaga loode-kagu. Katusekatteks valtsühendustega tsingitud plekk. Fassaadikattematerjaliks horisontaalne laudis, vahevööd vertikaalse laudisega. Põhiplaanilt ristkülikukujuline. Kagusse on suunatud viietahuline klaasitud akendega veranda, sama mõlemal korrusel. Veidi eenduva peasissepääsu kõrval, loodesse jäävas otsas, viietahuline kuplitaolise katusega hooneosa koos eraldi sissepääsuga. Dekoratiivselt vanikutaolise motiiviga kaunistatud peaukse kohal sepisega varikatus. Aknaavad ruudukujulise jaotusega, sama ka sissepääsude kohal olevatel valgmikakendel, verandal aga ka diagonaalset jaotust, uukaknad katusel dekoreeritud jaotusega. Interjööris on enamik siseustest ning detailidest, sh valgetest kahhelkividest ahjud ja puit-trepp. Eksterjööri osas on vahetatud osad aknaraamidest. Vihmaveerennid taastatud esialgsete eeskujul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Unikaalse lahendusega puidust kortermaja on ehitatud 1926. aastal. Projekti autor teadmata.</span>


source: A
code: 8781
name: Tallinna Linnahall, 1980-1981
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Massiivse risti kujulise põhiplaaniga hoone on ühenduslüliks mere ning vanalinna vahel. Hoone viimistlus on väga lihtne ja välisfassaad on kaetud dolomiitplaatidega. Fassaadi ilmestavad ajaloolised arhitektuurielemendid nagu monumentaalsed trepid, astmelisus ning erimõõduliste hoonemahtude vaheldumine. Hoone peafassaad, mis on suunatud vanalinna poole, on kujundatud laia trepistikuga. Hoone keskmes on amfiteatri laadne saal, hoone teistes osades veel administratiivruumid ning muuhulgas ka jäähall ja klubiruumid. Hoone interjööri kujundab suurejooneline kunstnik Enn Põldroosi kujundatud hiigelmõõtmetes gobelään.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna Linnahalli hoonekompleks valmis 1980.a. 0riginaalse arhitektuurilise lahenduse eest pälvisid Rahvusvahelise Arhitektide Liidu presidendi kuldmedali ja preemia autorid R.Altmäe ja R.Karp. 
Tallinna Linnahall on Tallinnas asuv 4200-kohalise vaatesaali, jäähalli ja kohvikute ning teiste ruumidega olev ehitis. Algne nimetus oli hoonel V. I. Lenini nimeline kultuuri- ja spordipalee. Linnahall valmis Moskva 1980. aasta suveolümpiamängudeks. Hoone rajamisel oli eesmärgiks säilitada merelt avanev vaade Vanalinna siluetile. Kuna hoone rajamise ajal ei saanud kaotada sadamasse viivat raudteeharu, toimib hoone ka raudteesillana jalakäijatele. Hoone suletus ja muruga kaldpindadeks maskeeritud seinad tekitavad seose lähedal asuvate Rootsi-aegsete bastionidega. Tallinna Linnahall pälvis biennaali Interarh-83 Grand Prix’ ja Rahvusvahelise Arhitektide Liidu presidendi kuldmedali ja preemia ning 1984. aastal NSV Liidu riikliku preemia, mistõttu arvati linnahall ka muinsuskaitseobjektide nimekirja. Linnahall oli ainus nõukogude perioodil kerkinud mereäärne avalik objekt. Seetõttu omab Linnahall nii kultuurilist kui linnaruumilist tähtsust.
 Linnahalli haldab Tallinna Linnahalli Aktsiaselts. Tallinna linnahalli kinnistu kuulub Tallinna linnale, vastav kanne tehti kinnistusraamatusse 21. juulil 2003. Linnahalli kompleks tunnistati kultuuriministri 18. augusti 1997 määrusega nr 55 kultuurimälestiseks, on muinsuskaitseseaduse § 27 lg 2 kohaselt kinnistu võõrandamise korral selle ostueesõigus Eesti Vabariigil.</span>


source: A
code: 8782
name: Elamu Mulla t. 2 , 1927. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahest eraldiseisvast 3-korruselisest hoonest koosnev kompleksi hõlmab kahte L-kujulise põhiplaaniga elamut, mis olid koondunud ümber ühise nelinurkse sisehoovi, maju ühendas omavahel kivipostidele toetuv pergola. Hoone on ehitatud kivist – keldri ja esimese korruse seinad on paest, esimese korruse välissein vooderdatud lapiti laotud tellistega; teise ja kolmanda korruse välisseinad on tellistest, põlevkivi tuha täitega. Välisseinad on krohvitud ja värvitud lubjavärviga. Katus kaeti põletatud savist katusekividega. Kolmas korrus on markeeritud fassaadil horisontaalse karniisi ja erineva aknakuju ning tihedaruuduliste akendega. Kõigis kuues trepikojas olid sepistatud käsipuude iluvõred, paekivist trepid ning valgetest plaatidest põrandad. Tualettruumi valgustus oli lahendatud trepikotta avaneva siseakna abil. Majad olid ahiküttega, iga korteri juurde kuulus keldrikorrusel puukuur; ühine pesuköök ning rulliruum. Korterid on 1-2-toalised köögi, osad ka vanni- ja teenijatoaga. Eesaeda piiras majade vahelises lõigus sepisvõrega aed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1927. aastal valminud linnateenijate elamu arhitekt on Herbert Johanson (1884-1964). Hoone valmis osana 1920. aastate sotsiaalehituse kavast.</span>


source: A
code: 8783
name: Elamu Ristiku t. 17, 1927. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahest eraldiseisvast 3-korruselisest hoonest koosnev kompleksi hõlmab kahte L-kujulise põhiplaaniga elamut, mis olid koondunud ümber ühise nelinurkse sisehoovi, maju ühendas omavahel kivipostidele toetuv pergola. Hoone on ehitatud kivist – keldri ja esimese korruse seinad on paest, esimese korruse välissein vooderdatud lapiti laotud tellistega; teise ja kolmanda korruse välisseinad on tellistest, põlevkivi tuha täitega. Välisseinad on krohvitud ja värvitud lubjavärviga. Katus kaeti põletatud savist katusekividega. Kolmas korrus on markeeritud fassaadil horisontaalse karniisi ja erineva aknakuju ning tihedaruuduliste akendega. Kõigis kuues trepikojas olid sepistatud käsipuude iluvõred, paekivist trepid ning valgetest plaatidest põrandad. Tualettruumi valgustus oli lahendatud trepikotta avaneva siseakna abil. Majad olid ahiküttega, iga korteri juurde kuulus keldrikorrusel puukuur; ühine pesuköök ning rulliruum. Korterid on 1-2-toalised köögi, osad ka vanni- ja teenijatoaga. Eesaeda piiras majade vahelises lõigus sepisvõrega aed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Endine linnateenijate elamu on nii linnaehituslikult kui arhitektuuriajalooliselt piirkonna olulisemaid hooneid. Elamu krunt Ristiku ja Telliskivi tänava ristumiskohal on Pelgulinna vanimaid hoonestusalasid, esimesed majad ehitati siia 1870. aastatel. Pelgulinn on 1920-ndate aastate sotsiaalehituse kontekstis üks olulisemaid piirkondi Tallinnas. Linn omas siin suurt hulka vaba maad ja 1923. aastal valminud arhitekt Anton Soansi (1885-1966) planeerimiskavaga määrati piirkonna ehitustingimused. Alates 1920. aastatest antav riiklik ehituslaen andis hoo massiliseks väikekorterite ehituseks. Linnateenistujate elamu rajamine Telliskivi ja Ristiku tänavate nurgale otsustati 1925. aastal. Üheaegselt anti luba kahe eraldisesiva elamu ehitamiseks. Mõlemad projektid telliti arhitekt Herbert Johansonilt (1884-1964. )Ehitustöödega alustati 1925. aasta oktoobris, lõplikult valmis maja 1927. aasta augustis. Järgmisel aastal haljastati ka hooviala. Korterid üüriti linnaametnikele, eelistati lastega peresid ning arvestati ka elanike maksujõudu – tegu oli suhteliselt kallite üürikorteritega. Omaaegsest korterisaajate kandidaatide nimekirjast selgub, et enamik taotlejaist olid keskmise või alama järgu ametnikud, väga palju oli õpetajaid. Majja kolis peale linnaametnike ka teisi inimesi, muu hulgas ajakirja „Vaba Maa“ toimetaja ja kirjanik Artur Adson koos abikaasa, luuletaja Marie Underiga.</span>


source: A
code: 8784
name: Peeter Suure Merekindluse Iru kaitsepositsiooni tunnel, 1914-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mälestise lühikirjeldus: Positsioon nr. 12 pidi ulatuma Nehatu-Loolt Muuga laheni. Ent sealt kriipsutati kohe maha Muuga küla maadele projekteeritud fort „3“ (slaavi täht) ning kolm suurt allmaakasarmut Nehatus, mis olid planeeritud kokku 1500 mehele – nende rajamiseks poleks jätkunud raha ega aega. Mitmesse kohta jõuti ometi teha kaevikuliine. Positsiooni keskmesse oli ette nähtud mitu blindaaži, kuid jõuti lõhata vaid kaks süvendit. Küll aga rajati ligi 3 km. maa-aluseid ühendustunneleid, millest vesi ärastati omaette äravoolutunneli kaudu. Viimane suubus Iru linnamäest põhja poole kaevatud pikka, kanjonilaadsesse kanalisse. Linnusest lõunas viis üle jõe kindluseraudtee sild, mida julgestas vasakkaldalt kergepatarei. Vee äravoolutunneli suue (mis ongi peamine nähtav ja säilinud tunneli osa) ja sellest lähtuv oja asuvad Narva mnt. ja Linnuse tee vahelisel alal. Järsul kaldanõlval, kus paljanduvad oobulus-liivakivi ja diktüoneemakilda kihid, avaneb veega täitunud (vee sügavus eespool ca. 20-30 cm. – tagant poolt teadmata) varisemismärkidega koopa suu. Vee äravoolu takistab suudme ees asuv suur varingupinnase kuhi. Koopast tuleva vee jaoks on pinnasesse kaevatud sirge säng, mis suubub Pirita jõkke. Tunneli ja selle kõrvalharude kulgemine ning asukoht sügavamal maa all ei ole täpselt teada ja see küsimus vajaks edaspidi lähemat uurimist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajalooline situatsioon: 20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne).</span>


source: A
code: 8785
name: Elamu Narva mnt. 22, 1923. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Esinduslik 5-korruseline mansardkorrusega üürimaja. T-kujulise põhiplaaniga hoone igal korrusel on algselt olnud kaks 5-toalist korterit. Hoone esimese korruse pinnad on kujundatud äripindadeks. Elamu fassaadid on väga tagasihoidlikul moel kujundatud ning krohvitud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteerinud arhitekt Artur Perna 1923. aastal.</span>


source: A
code: 8786
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Iru silla sambad, 1916-1917
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paekivist endise silla tugisambad on rahuldavas seisukorras.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Kakumäe poolsaare tipp oli Nõukogude piirivalve kasutuses, kes rajas siia ka täiendavaid objekte (silikaattellistest tornid, kuuritaolised ehitised jne). Mälestise lühikirjeldus: Peeter Suure Merekindluse maarinde idapoolseim tugipunkt, 12. positsioon, paiknes Irus. Positsioon ühendati kindluse raudteevõrguga Lasnamäe (Dvigateli) kitsarööpmelisest raudteejaamast. See tööstusraudtee ühines Veski-Postis (umbkaudu sadama ja kitsarööpmelise peajaama vahelise raudtee Härjapea jõe ületamisel) kitsarööpmelise tsiviilraudteega, mis oli integreeritud kindlusraudtee võrguga. Lasnamäe jaamast läks 12. positsioonini viiv raudtee kirdesse, hilisemast sõjaväelennuväljast põhja poolt mööda ning Vana-Narva maanteega rööbiti ida poole. Väo mõisa juures läks üks haru loodesse, Kose haubitsapatarei juurde. Peaharu läks läbi ühe sõjaväelinnaku (praeguse Iru hooldekodu kohal) üle Pirita jõe ning hargnes kaheks – põhja poole, linnaku teise osa ja tulevaste kindlusehitiste juurde ning lõuna poole, Lagedi mõisa kandis oleva patarei juurde. Üle Pirita jõe ehitati raudtee üleviimiseks sild. Seni on seda teatud üksnes raudteesillana, kuid sillasammaste ehitusviis lubab oletada, et peale raudtee pidi sealt ka jalg- või maantee läbi minema (või oli kavandatud läbi minema). Jõe vasakule kaldale ehitati sillast ülesvoolu kerge suurtükipatarei. Silla kaldasambad ehitati klombitud paekivist, mulle tehti kruusast ja killustikust. Sammaste vahet sildas tõenäoliselt kaks teraselementidest koostatud rööbiti vöödega turvikut, mis olid põikjäikuse saavutamiseks ühendatud kaldristidega. Silla terasosa oli vahetugedeta, s.t. jõe keskel sillasammast ei olnud. Raudtee läks turviku pealt. Raudtee turviksõrestiku kõrval allavoolu paiknes tõenäoliselt väiksema koormusega sillatarind. Praeguseks on sild ise, ehk siis selle metallosa kadunud, alles on kaks võimsat paekivist kaldasammast, mis kujutavad endast ürgoru kaldajärsakutel põlispuude vahel kõrguvaid suurejoonelisi varemeid. Väidetavalt viidi Iru raudteesild (metallosa) 1927. a. Lelle-Papiniidu raudtee ehitusele, kus see olevat Reiu jõe ületusele uuesti püstitatud. Lugu on mõneti vastukäiv, praeguseni säilinud  Reiu jõe II maailmasõja-eelne sillatarind ei vasta algsetel piltidel kujutatule. Tõenäoliselt püüti ka kivist sillasambaid müüa, kuid arvatavasti pääsesid need järgmistel asjaoludel: ehitusel kasutatud tugev mört ja sellest tulenevad lammutamisraskused, kivi jäme töötlus ja sellest tulenev odavam hind, halvad äraveo-olud ja lõpuks ka sobiva ehituskivi rohked varud ümbruskonnas. Tõenäoliselt kavatseti siinsete sillajäänuste taaskasutust 1930. aastate lõpul, kui Ülgasele rajati fosforiidikaevandused ja –rikastamistehased ning oli vaja teed sadamasse. Esialgu veeti sealne toodang välja oma väikese sadama kaudu. Kui 1950. aastate algul kavandati Maardu-Loksa sõjaväeraudteed, ei sobinud olemasolev mulle ja sillasambad laiarööpmelisele raudteele ning uus trass märgiti maha ja sild ehitati hoopis ca. 0,8 km Iru vanast raudteesillast ülesvoolu. See laiarööpmeline raudtee oli kasutuses 1980. aastate alguseni ning tammi jäänused ja sild on seal tänapäevalgi näha. Praeguseks on algatatud idee Peeter Suure merekindluse Iru raudteesilla vanade sillasammaste uuest kasutuselevõtust, mille tulemusena oleks Pirita jõge siin taas ületamas kergliiklussild.</span>


source: A
code: 8788
name: Elamu Nurme t. 11/ Põllu t. 11, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on tüüpilise Nõmme sajandialguse puidust kortermajaga. Hoone fassaad on liigendatud ning hoonemahuga liituvad verandad ja nurgatornike. Juugendlikus laadis hoone on kaetud horisontaallaudisega, esimese korruse akendealuses tsoonis vertikaallaudisega. Hoone fassaadi ilmestavad algsed dekoratiivse jaotusega aknad, erikujulised viilualused aknad ning verandaosa uhke klaasitud puituks. Hoone katus on liigendatud mitme viiluosaga ning nurgatorniga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone valmis 1910-20. aastate paiku.</span>


source: A
code: 8789
name: Elamu Nurme t. 47-49, 1932. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Esindusvilla paikneb tänavajoonest eemal suurel põlispuudega krundil, kus erandina on säilinud ka osa kunagisest uhkest aiakujundusest. Lamekatuse, reelingpiirdega rõdu ja laiade akendega funktsionalistlik elamu oli omas ajas radikaalselt moodne. Vaid interjöörides on kasutatud lisaks väga modernsetele kujundusvõtetetele (suured valged pinnad, sisse-ehitatud kapid, trepikoja laekujundus) ka traditsioonilisemaid elemente, nagu stukist laerosetid. Hoones oli algusest peale keskküte. Alumisel korrusel olid avarad esindusruumid, nagu kaminaga elutuba-salong, suur, kuni paarikümnele inimesele mõeldud söögituba ja talveaed-veranda, mille kavandamisel oli rakendatud modernset nn. voolava ruumi printsiipi, ülal asusid majaperemehe perekonna magamistoad, hoone juurde kuulus ka omaette sissekäiguga autojuht-majahoidja korter. Nagu tollases Eestis kaunis tavaline, on tegelikult tegemist puitmajaga, mis moodsama mulje saavutamiseks lihtsalt üle krohvitud. Lai räästas pidi kaitsema krohvitud puuseina sademete kahjuliku mõju eest. Hiljem on välja ehitatud keldrikorrus koos sauna ja abiruumidega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on aastatel 1930-34 Fr. Wendachi poolt kavandatud elamuga.</span>


source: A
code: 8790
name: Elamu Nõmme-Kase t. 30, 1930. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ühekorruselise hilisjuugendliku krohvitud puithoonega, millel on kõrge kivikattega mansardkatus. Hoone asub kõrgelt klombitud paekivist sokliosal, esifassaadi liigendab nelja neoklassitsistliku dooria sambaga terrass, mille kohal asub metallpiirdega rõdu. Aknad on kujundatud väikeseruudulisena ja nende ees on aknaluugid. Aknaid raamib heledam krohvivöö.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1929. aasta hoone projekti autor on arhitekt Karl Tarvas , hoone valmis 1930. aastal.</span>


source: A
code: 8791
name: Tallinna Lõuna tuletorn ehk nn. Punane majakas, 1896 .a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tuletorni ülemine kolmandik on värvitud mustaks ning allosa valgeks. 33,2 meetri kõrguse kivitüvesega torn, millele liitub 5 meetrine kupliga metallist tuleruum. Kivi kui ehitusmaterjali võimalused avalduvad rohkelt liigendatud karniisides ja dekoratiivsetes avapealmikes. Erandlikeks joonteks on graniidi kasutamine (sokkel, välistrepp) koos tüüpilise paekiviga ning tuleruumi ülaosa 12-tahkne põhiplaan. 2-korruselise tuleruumi metallkarkass on kaetud metallist katteplaatidega. Tuletuumil on metallist siseuks ja välisgaleriile viiv väliuks, kuppel on vasest. Välisgaleriil on värvitud raudplekist põrand ja lukksepp-sepis piire. Torni põhja- kui lõunapoolsel vertikaalteljel asub kolm segmentkaarset kaheksase ruudujaotusega topeltakent, tüvese ülaosas kaks ristprossiga ümarakent. Kõikidel akendel on välimine raam metallist, sisemine puidust. Algselt ümbritses torni u 3 meetri laiuselt munakividest sillutis, mis on suures osas ehitusaegselt säilinud. Originaal välisuks pole säilinud, kuid siseuksed – kahe poolega tahveluksed on koos sulustega säilinud. Interjööris on I korrusel paeplaatidest värvitud põrand ning krohvitud seinad. Hoones asub metallkonsoolidel paeastmetega keerdtrepp puidust käsipuuga. Tuletorn asub Peterburi tee ja Pae tänava vahel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tallinna lõunatuletorn ehitati 1896. aastal vana (1835) puittuletorni asemele. Tuletorn on restaureeritud 1999. aastal koostatud remondi- ja restaureerimisprojekti põhjal.</span>


source: A
code: 8792
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 12 kitsarööpmelise raudtee tamm, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Raudteetammi moodustab kõrgem pinnasekuhjatis, mida mööda kulgeb autoga sõidetav tee. Raudteeliiprid on hävinud, need on nähtavad Katariina kail. Sirge raudteetamm on vaadeldav Suurt ja Väikest Paljassaart eraldaval roostikualal.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Raudteetamm asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Paljassaare põik 12.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1913. aastal. Raudteelinn kulges patarei nr. 12 juurest poolsaare idakaldale sadamasillale. Iga relvapositsiooni juurde suundus rööbastee.</span>


source: A
code: 8793
name: Paljassaare sadamasild ehk nn. Katariina muul, 1913-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Algselt rajati muul 500 meetri pikkusena ning käesoleval ajal on muul ligikaudu 300 meetrit pikk. Muulil on säilinud metallist raudteejupp ning kraana alus. Muuli ehituses kasutati nii graniitplokke kui betooni.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimene projekt Peeter Suure sadamast tehti 1911. aastal, mõningaste muudatustega kinnitati projekt 1912. aastal ning ehitis valmis aastatel 1913-1918. Muul ehitati ümber 1920ndatel, kui rajati kaikohad, ning ehitati kitsarööpmeline raudtee. 1980ndatel ehitati muuli taaskord ümber.</span>


source: A
code: 8794
name: Peeter Suure Merekindluse kindlusraudtee Rahumäe jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Antud mälestis on väike kivimaja suurel põlishaljastusega krundil Rahumäe surnuiaia taga. L-kujulise põhiplaaniga ühekorruseline paekivist hoone on ehitatud tsaariaegsete sõjaväeraudtee jaamahoonete tüüpprojekti järgi. Vundament klombitud paekivist, välisseinad ja otsaviilud puhtalt tahutud paeplokkidest. Hoone nurgad, samuti välisuste ja akende sillused-põsed on tellistest. Viiludel on neoklassitsistlik poolkaaraken. Hoonel oli algselt kivikatus, detailid (aknad-uksed) olid lihtsad, juugendlikud-neoklassitistlikud (kõik hävinud). Abihooned, kui neid siin oli, pole säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Kindlussüsteemi juurde kuulus ka kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati nii ehitusmaterjalide ja relvade ning laskemoona kui ka sõdurite veoks. Tallinna territooriumil on säilinud mitmed kindlusraudtee tammid, Vääna tänaval Nõmme-Väike jaamakompleks, mis oli kindlusraudtee peajaamaks ning lisaks hulga väiksemaid raudteejaamu.  Merekindluse likvideerimine ja hilisem käekäik:  Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. sõja edenedes ja revolutsiooni puhkedes üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril paljud juhtivad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega, nendega õnneks eriti kaugele ei jõutud  – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Teatud osa mererinde rajatistest säilitas ka Eesti vabariigi ajal oma funktsiooni militaarehitistena, neid ehitati ümber ja moderniseeriti. Maarinde rajatisi riik sõjalisel otstarbel ei vajanud ja nende osalisele hävimisele aitas kaasa üks hilisem aktsioon -- nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Mõned majad (kasarmud, sööklad, jaamahooned) lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka mõnede objektide taastamised. Mõnedes piirkondades (näiteks Aegna saarel) toimus lisaks ka veel II Maailmasõja lõpul suuremastaabilisi lõhkamisi, millega hävitati  või purustati rida suuri mererinde kindlusrajatisi, et mitte jätta neid taganedes vaenlase kätte. Nõukogude perioodil seisis enamik säilinud endise merekindluse objekte kasutuseta, üksikud neist olid aga Nõukogude armee käsutuses ja tarvitatavad varjenditena, kindlusraudtee jaamahooneid ja kasarmubarakke kohaldati mitmekorterilisteks elamuteks, ladudeks või puhkekodudeks. Rahumäe jaamahoonet kasutati elamuna, alates 1990. aastatest on see tühjana seinud.</span>


source: A
code: 8795
name: F. Wiegandi masinatehase valukoja lõunafassaad , 1881-1883
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, historitsistlikus stiilis, viilkatuse ja krohvimata fassaadiga paekivist ja tellisest tehasehoone, mis paikneb suure  kolmnurkse krundi sügavuses. Avad paiknevad korrapäraselt. Avatäited on algselt olnud puidust. Asümmeetrilise hoone raskepärased fassaadid mõjuvad tänu suurtele aknapindadele õhuliselt. Hoone põhimahuks on suur tootmisruum, mille annavad valgust hoone külgedel paiknevad kõrged aknaavad. Nende kohale jäävad aknaavad on mõõtmetelt väiksemad. Peauks on lõunafassaadi keskosas. Uksel on ümarkaarne sillus. Sama motiiv kordub ka peaukse kohale jääval aknal. Lõunafassaadi ülejäänud aknaavad on segmentkaarse sillusega. Idapoolsel otsafassaadil on silluse juures kasutatud rippkaart. Hoone ülaosas jookseb dekoratiivne karniis. Läänepoolses otsafassaadil liitub tootmisruumiga 2-korruseline hoonemaht. Hoonest lõuna poole jäävad Põhja puiestee äärde tehase masinatsehh, administratiivhoone ja mehaanikatöökoda.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vasksepatöökoja asutas 1859. aastal Friedrich Wiegand. Algselt asus töökoda Rakveres, kuid juba 1861. aastal kolis tootmine üle Tallinnasse. 1873. aastal alustati malvivaluga ja endisest töökojast sai tehas. Uued tehasehooned ehitati aastatel 1881-1883 arhitekt Nikolai Thamm vanema (1834-1907) projekti järgi. Valmisid masinatsehh, administratiivhoone ning valukoda. Tehast laiendati aastatel 1889 ja 1898–1899 insener August Mickwitzi käe all. Tehasehoonetele lisati katlamaja, uus korsten ning valmis tsehhihoone kahekorruseline pealeehitis. 1889. aastal avas Wiegand müügikontori Moskvas ning hakkas tarnima oma tehase toodangut Venemaale. 19. ja 20. sajandi vahetusel asuti tootma naftamootoreid. 1912. aastal valmis insener Aleksander Ernst Pürge (aastani 1935/36 Bürger; 1887-1940) järgi mehhaanikatöökoda. Tehase toodangus olid enne Esimest maailmasõda olulisel kohal aurumasinad, suhkruvabrikute seadmed, pumbad ja sillakonstruktsioonid; lisaks tegeleti laevade remondiga. Tehase baasil moodustati 1920.aastal AS Ilmarine, kus hakkati valmistama rauavalu- ja masinaehitustooteid Eesti sisevajaduseks. Peale Teise maailmasõda valmistati tehases seadmeid tööstuste tarbeks. Alates 1952. aastast spetsialiseerus tootmine jõujaamade katelde abiseadmete valmistamisele. 1970.-1980. aastatel toodeti tehases ka tarbekaupu ja majapidamisseadmeid. 1989. aastal ettevõte erastati. Tehase hooned on eravalduses ja ehitatud ümber elu- ja ärihooneteks.</span>


source: A
code: 8796
name: Elamu Põllu t. 12, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hilise juugendi sugemetega traditsionalistlik hoone Põllu 12, millele annavad eriliselt romantilise välimuse fassaadiärkleid kroonivad dekoratiivsed tornkatused, on säilinute seas üks kaunimaid. Rõhutamaks piirkonna aedlinlikku iseloomu, astub mahukas maja tänavajoonest pisut tagasi, jättes enda ette pisikese eesaia. Majja oli ette nähtud 4 suurt neljatoalist ahiküttega esinduskorterit, mis omas ajas olid üsna vanamoodsad – paljude läbikäidavate tubadega, kahe eraldi sissekäiguga, ent ilma vannitoata, kuivkäimlad nähti ette hooviküljel eraldi mahuna eenduvasse tagatrepikotta. Kogu majale ühine vanniga pesemisruum kavandati hoovipealsesse abihoonesse ühe katuse alla suure kanala, peremehe garaaži ja üldkasutatava pesuköögiga. Kanalate kavandamine hoovi oli toona Nõmmel veel üldlevinud. Maja taha pikale kitsale krundile jäi õunapuuaed. Keldrisse nähti lisaks abiruumidele ette kojamehe korter. Pööningule tookord eluruume ei kavandatud, see jäeti tervikuna pesu kuivatamise tarbeks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Selliseid ärklite abil liigendatud fassaadiga, keskse sissepääsuga kahekorruselisi puitmaju ehitati 1910.-30.aastatel Nõmmel palju. Hoone kavandati 1929. aastal poolt proua Leena Panksepa tellimusel, võimalik, et mingi varasema hoone konstruktiivset struktuuri teatud määral ära kasutades.</span>


source: A
code: 8797
name: Sanatooriumihoone Põllu t. 63, 1926, 1931. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tiisikuse Vastu Võitlemise Seltsi tellimusel arhitekt E.Jacoby poolt projekteeritud sanatooriumihoone I järk ehitati valmis 1926.a. Hoone tiibosad valmisid 1931.a. Kogu hoone projekt realiseeriti vaid osaliselt. Üldilmes lakoonilise kujundusega samatooriumihoone on uusklassitsistlik 2-korruseline hoone. Sümmeetrilise fassaadiga hoonel on tugevalt eenduv katusekarniis, keskrisaliidi ülemisel korrusel on nelinurksed ja all korrusel kaarsillustega aknad, millega harmoneeruvad erinevalt kujundatud tiibhooned. Tagafassaad on rahutu liigendusega. Põhiplaanilt ratsionaalsed tiibhooned olid algselt sümmeetrilised. Algne ruumistruktuur ja välisilme on osaliselt rikutud sõjajärgsete ümberehitustega.</span>


source: A
code: 8798
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla kaitsepositsiooni 12 tolline tagalapatarei, 1913-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Betoonist tüvikoonuseline suurtükialus, millel on säilinud kinnituspoldid. Piklik liivaseljak lähedal. Lähedal on ka laskemoonakelder ja kunagine raudteeharu.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Tagalapatarei asub Tallinnas, Nõmme linnaosas, J. V. Jannseni tn 24. Põllu, Olevi, Jannseni ja Künni tänavate vahelises männimetsas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Positsiooni nr. 6 keskus asus Pääsküla paenõlvakul, kuhu ehitati 6 suurt blindaaži, ühes neist diiselelektrijaam. Omavahel olid kaitsepositsioonid ühendatud tunnelitega. Kõrgvee ärajuhtimiseks olid allmaakäigud. Kõrgendiku servadel olid kaevikud ja positsioonid välissuurtükkidele. Tagalasse jäi ühest 12’’ kahurist koosnev patarei.</span>


source: A
code: 8799
name: Lastepäevakodu Pärna t. 2, 1930. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>ilus  kõrgete viilude ja väikeseruuduliste akendega nurgahoone, mille Tallinna linn ehitas 192.. aastal lasteaiaks. Üks esimesi kivimaju selles piirkonnas, rajati endisele lagedale heinamaale. On teada, et hoone kavandas tolle aja üks silmapaistvamaid arhitekte H. Johanson, kes on projekteerinud Tallinna teisigi lasteasutusi ja palju muid avalikke hooneid. Püstjast põhimahust ja sellega liituvast pisut madalamst tiibhoonest koosnev krohvitud kiviehitis esindab saksa heimat-stiili mõjulist alalhoidlikku arhitektuurisuunda, sulandudes oma kõrge katuse tõttu hästi ümbritsevasse linnaruumi. Pisut raskepärasena mõjuvat fassaadi elustavad viiluväljade vahvärk-konstruktsiooni imiteeriv liigendus ja kaaraken trepikoja ülaosas. Väljapeetud proportsioonide ning kõrgekvaliteetselt viimistletud detailidega maja on eriti silmapaistev oma esindusliku kujundusega interjööride poolest.</span>


source: A
code: 8800
name: Elamu Pärnu mnt. 318/ Idakaare t. 1, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Siin on näha nii heimatstiilile kui hilisjuugendile omaseid elemente.  Võimsa mansardina lahendatud ülakorrus, kõrged viilud, tagasiastega sissekäigu-osa ja puitpiirdega rõdud annavad elamule ajatult romantilise ilme. Arvatavasti algselt suvilaks ehitatud maja on hiljem olnud kasutusel mitmekorterilise elamuna, seejärel,  läbi aastakümnete, büroohoonena. Siin on olnud juba enne sõda politsei- (hiljem, nõukogude ajal, ka miilitsa-) jaoskond (esialgu asus see ainult alakorrusel, üleval olid korterid), aadressbüroo, valvekoondise kontor. Majal oli algul tõrvapapp-katus, praegu katab seda osalt vana plekk-katus, osalt aga nõukogude-aegne eterniitkatus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi alguses ehitatud, elava katusemaastikuga ja liigendatud fassaadiga suur puumaja Nõmme aedlinna südames. Hoone on rajatud tõenäoliselt millalgi 1910. aastatel, selle täpne ehituseg ja algne kavandaja ei ole praegu teada. Praeguse välimuse sai maja 1922-23. aasta ümberehitusega, mil omanik ehitas riikliku ehituslaenu abil hoone palju suuremaks. Mil määral ja mil moel kasutati seejuures ära varasema hoone struktuuri, ei ole võimalik enam tuvastada. Ulatulikumaid ümberehitusi tehti veel 1935 (arhitekt Wendachi projekti järgi), mil korraldati ümber kogu maja siseplaneering, pikendati Idakaare tänava poolset tiiba ja  ning rajati krundile uus abihoone.</span>


source: A
code: 8801
name: Elamu Pärnu mnt. 322/ Vana-Pärnu mnt. 2, 19. saj. lõpp
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu on oma põhiplaanilt väga mitmekesine, koosnedes mitmest erinevast liigendatud hoonemahust. Hoone ühel küljel paikneb ka torniosa, mis eendub veidi hoone põhimahust. Elamu on madala paekivist sokliosaga ning kaetud hoone põhiosas ja tormis horisontaallaudisega, teise korruse viilualustel vertikaallaudisega. Vana-Pärnu maantee poolsel fassaadil on esimesel korrusel aknaluukidega juugendliku kujundusega aknad. Teise korruse osas on hoonel lihtsama raamjaotusega väiksemad aknad. Pärnu maantee poolsel fassaadil, torniosa mõlemal korrusel, on pikad väikeseruudulised aknad. Muus osas sama juugendliku kujundusega aknad nagu ka Vana-Pärnu maantee poolsel fassaadil. Ühel küljefassaadil esineb ka kaasaegne, originaalsetest tunduvalt suurem aken. Hoonel on lihtsa kujundusega puituksed. Hoone erinevatel osadel on viilkatus, torniosas telkkatus, valtsplekk-kattega. Katusel paikneb ka kaasaegne katuseaken. Hoone on halvas seisus.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Nõmme linnaosas, Pärnu mnt 322 Hoone asub Vana-Pärnu mnt ja Pärnu mnt nurgal. Maja asub Nõmme keskuse südames; sellest põhjapoole üle Vana-Pärnu mnt asub Nõmme kultuurikeskus ja sealt edasi Nõmme turg, idapoolne naabermaja on Nõmme Muusikakool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1890, olles üks väheseid säilinud hooneid vanast Nõmme keskusest enne 1930ndate ehituse hoogustumist. Nõukogude perioodil, tõenäoliselt 1947. aasta paiku, on läänepoolse fassaadi sissepääsule ehitatud juurde eenduv esikuosa.</span>


source: A
code: 8802
name: Peeter Suure Merekindluse kindlusraudtee Rahumäe viadukt, 1914-1915, 1924. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahte kõrget endist raudteetammi ühendab neljale sambale toetuv monoliitne betoonsild. Raudteetammi muldkehandeid toetavad paekivist tugimüürid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Nõmme linnaosas, Keila-Tallinn raudteel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud aastatel 1914-1915. Viadukt oli osa raudtee võrgustikust, mis ühendas positsioone. Selle kasutamine lõpetati, kui sakslased lõhkasid osaliselt raudtee objekte. Metallist viadukt hävines. Eesti Vabariigi algusaastatel võeti mõned raudteeharud siiski kasutusele, 1924. aastal ehitati uus raudbetoonist viadukt. Hetkel on sild kasutuses jalakäijate sillana, mis viib üle Tallinna lähirongide raudtee.</span>


source: A
code: 8803
name: Rahumäe Juudi kalmistu kabel, 1910. aastad
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rahumäe juudi kalmistu 1-korruselise kabeli plaaniline lahendus on lihtne ja praktiline. Suurema osa moodustab ruudulähedane kabeli saal, kuhu pääseb läbi põhjaseinas asuva väikese eeskoja. Kabeli tagumises osas, läänes, asub väike valvuri korter. Puithoone on kaetud horisontaalse laudisega, fassaade ilmestab kaarsillustega, erikujulise dekoratiivse jaotusega (Taaveti täht) ja värviliste klaasidega aknaraamid hoone kirikuruumi osas. Sokli kohal, eeskoja põhjaseinas ja poolviilul vertikaalne laudis, sarikate räästatsad 20. sajandile iseloomuliku saelõikega. Kabeli katus säilis remont-restaureerimstöödeni originaalse värvitud tsingitud plekiga. Sisearhitektuur äärmiselt tagasihoidlik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1910. aastatel arvatavalt arhitekt Karl Burmani (1882–1965 ) projekti järgi. Suuremad remont-restaureerimistööd kabelis toimusid aastatel 2008 ja 2013.</span>


source: A
code: 8804
name: Elamu Raudtee t. 56, 20. saj. algus
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pikk ühekorruseline, osalt puust, osalt kivist historitsistlik hoone on ehitatud raudteejaamaga seotud tööliste ja alamametnike elamuks, selle kavandaja ei ole praegu teda. Puitosa on äärmuseni lihtne, seda ilmestavad vaid dekoratiivsetel puitkonsoolidel varikatused, kõrge neobarokse frontooniga kiviosa on ilmekam, selle kujundus iseloomulik nn. kroonuhistoritsismile.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peterburg-Tallinn-Paldiski laiarööpmeline raudteeliin valmis 1870. aastal. Nõmme oli esialgu väike suvituskoht koos raudteepeatusega, aleviku kasvades ehitati siin järk-järgult välja paljude hoonetega jaamakompleks. On arvata, et hoone on valminud 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi I kümnendil mitmes järgus.</span>


source: A
code: 8806
name: Elamu Ravi t. 10, 20. saj. algus
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ravi 10 näol on tegemist Uus-Tatari ja Ravi tänava ristumiskohas paikneva 7-teljelise Lenderi tüüpi puidust kortermajaga, mis paistab silma rikkaliku puitdekooriga. Säilinud on maja rajamisaegsed vahekarniisid, nurgalauad, sandrikud, saelõikelised sarika- ja pärliniotsad jms. Majatüübile iseloomulikult on ehitise hoovikülg märksa rafineeritum. Dekoratiivne ja silmatorkav on ka maja tänavaseina varikatuse sepiskonsool, millelt ajutiselt puudub plekk. Hoovikülje sissepääsu varikatus on algsest mõnevõrra erinev.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1908. aastal tellis Jüri Veisserik Voldemar Lenderilt (1876–1939) eluhoone projekti. Esialgu ühekorruseline hoone ehitati peagi pärast valmimist ümber kahekorruseliseks tüüpseks korterelamuks.</span>


source: A
code: 8807
name: Pirita Olümpiaspordikeskus, 1976-1980
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>TOP oli valmimise järel kohalikku konteksti arvestades silmapaistev rajatis. Hilismodernistlik kompleks kannab perioodile iseloomuliku sotsfuturismi ja utoopilise “superstruktuuri” esteetikat, kehastades ambitsiooni lähendada Nõukogude Liidu ehituskunsti Lääne omale ⏤ seda nii projekteerimis- kui ka koostekvaliteedi mõttes. Teljelise ja sümmeetrilise kompositsiooniga pompöösne kompleks annab vihjeid Lääne sõjajärgse modernismi jõulisusele ja lakoonilisusele, esindades kohalikul tasandil tõeliselt eesrindlikku arhitektuuri. Olümpiaküla on kavandatud erakordset utilitaarsust väljendades. Tehnoruumid on viidud maa-alusele tasandile, kõikvõimalikud majandus- ja laoruumid paiknevad hästi ligipääsetaval 1. korrusel. Hõlpsalt läbitav on ka arvukate galeriide ja käikudega 2. korrus, mille kohal, viimasel tasandil, rekreatsioonipinnad. Ratsionaalsust silmas pidades valitud ka viimistlusmaterjalid: betoon, plekk, krohv, metalltorud. Jõulise aktsendi annavad kontrastsed pinnad nii sise- kui ka välisruumis. Monumentaalseima ilmega on hotell, mis avaneb olümpiaküla hooneid (spordisaalid, haigla, kirik, töökojad) koondavale keskväljakule. Põneva ja ainulaadse vormina on lahendatud hotelli katuselt tõusev söökla- ja klubitiib, mis kaldpinnaliste külgtiibade koosmõjul loob ulmelise atmosfääri, mida kannab edasi ka jõeäärne jahtklubi hoone, mille fasaadiliigenduses joonistub välja kaptenisilla motiiv. Jahtklubi ees jõekaldal paikneb tulease ja tseremooniaalväljak, millele koonduvad hoonelt laskuvad tribüüntrepid.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Pirita linnaosas, Purje tänav 9.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hotell valmis 1979. aasta eelolümpiaks ning esimesed külalised saabusid hotelli samal aastal toimunud Balti Regati ajal. Seega on hotell üks osa Tallinna olümpiapurjespordikeskusest, mis rajati 1980. aastal Tallinnas toimunud olümpiamängude purjeregati läbiviimiseks. Regatt on ajaloolise tähtsusega sündmus – Tallinn ja Eesti said maailma spordikaardile. Projekteerijate algkoosseisu (kollektiiv “Onu”) tuumiku moodustasid noored arhitektid Avo-Himm Looveer, Kristin Looveer ja Tiit Kaljundi. Projekteerimise võttis aga vastutusrikkuse tõttu üle instituut Eesti Projekt, mistõttu kujunesid peaarhitektideks Henno Sepmann, Peep Jänes, Avo-Himm Looveer ja Ants Raid. Sisearhitektideks
olid Aulo Padar, Leo Leesaar, Väino Tamm ja Juta Lember. Töö pälvis NSVL-i riikliku preemia ja Rahvusvahelise Arhitektide Liidu 1983. a biennaali eripreemia.
Konstruktsioonilt katamaraani meenutav hotell on unikaalse viimistlemata betoonkonstruktsiooni ja suure hulga disainielementide tõttu arhitektuuriväärtusena riikliku muinsuskaitse all. Algselt kandis hotell nime SPORT ning selles oli 276 numbrituba. 1992. aastal muudeti hotelli nimi pärast esimesi suuremaid renoveerimistöid PIRITA’ks. Linnarahva meelispaigaks kujunenud siseujula ja spordisaalid on tuntud eelkõige Pirita TOPina, kus on toimunud mitmed Tallinna ja Eesti spordi tippüritused.</span>


source: A
code: 8809
name: Poliitharidusmaja, 1940-1947
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on neljakorruseline kahe keldriga kivimaja. 1944. aastal kui ehitustegevust jätkati tuli esialgselt kavandatud Eesti sõjaväeosade embleemidega dekoor asendada nõukogulikega. Maja teatriks kohaldamisel tehti siseplaneeringus muudatusi. Sakala tänava poolsele peasissepääsu sammasportikusele lisandus kaasaegne varikatus. Vestibüülis on kunstmarmor viimistlusega sambad, lagedel ja seintel külluslik strukkdekoor. Saali seinas olevad Poliitharidusmaja ajast pärinevad Vladimir Iljitš Lenini (1870-1924) ja Karl Heinrich Marksi (1818-1883) reljeefid on säilitatud varjatud kujul. Restaureeritud on algsed originaalkujundusega lühtrid ja seinavalgustid, trepid, trepikäsipuud, uksed ja osaliselt põrandad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoonet hakati ehitama 1938. aastal Edgar Johann Kuusiku (1888-1974) projekti järgi Eesti Vabariigi Ohvitseride Keskkogu kasiinoks. Ehitus peatati pärast 1940. aasta juunipööret ja lõpetati alles 1947. aastal. Nõukogude ajal asus majas Töötava Rahva Kultuurihoone, hilisem nimetus EKP KK Poliitharidusmaja. Taasiseseisvumise järel tegutsesid hoones rendipindadel mitmed firmad. 1990. aastal anti maja teatri Vanalinna Stuudio käsutusse. 2004. aastal alustas hoones tegevust teater NO99.</span>


source: A
code: 8810
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee vedurite ringdepoo hoone fassaadid, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Poolkaarja põhiplaaniga ühekorruseline paekivist hoone, mille lõpetab kahekorruseline paest hoonemaht. Selle hoone nurgad, karniis, sakmeline vahekarniis ja aknasillused on põletatud tellistest. Depoo ukse- ja aknaavad on ka nendest tellistest, müüre toetavad kontraforsid. Põhjafassaadis on väravad, iga väravaava kohale jääb tömbi lõpetusega telliskarniisiga viil (pooltel väravatel on need lammutatud). Mõlemale poole hoonet on ehitatud kiviplatvormid. Katus puudub, kunagist katust markeerib tulemüür.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Nõmme linnaosas, Salve tn 6.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ringdepoo hooned on ehitatud 1917. aastal. Algselt oli hoonel kokku 25 väravat ning hoonesse mahtus 70 vedurit. Eesti Vabariigi algusaastatel vedurite arv vähenes, 10 väravat lammutati.</span>


source: A
code: 8811
name: Elamu Saturni t. 13, 1930. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Elamu telgsümmeetriline peafassaad on Saturni tänava joonel. Võrdlemisi kõrge soklikorrus on krohvitud. Välisseinu katab profileeritud rõhtlaudis, külgfassaadide viiludel ja ärkli ehisviilul katteliistuga püstlaudis, helepruuniks värvitud. Katuse kattematerjaliks on projektil ja praegugi plekk. Hoonel on 2 korstent. Aed ulatub hoone taha ja Tehnika t. poolsele küljele, krunti ümbritseb helepruuniks värvitud plankaed. Fassaadi keskel avaneb ümarkaarne 2 valgmikuga poolringikujuline portaal. Ukse kohal on kergelt eenduv plekist varikatus. Selle kohal paiknev ülemine valgmik on poolringikujuline, kitsas raamistus, meenutab teemantmustrit. Vahetult ukse kohal on rõhtse ristküliku kujuline valgmik, raamistus moodustub diagonaalsetest liistudest. Ukse avaral aknal sama skeemiga raamistus. Uksest mõlemale küljele jääb kaks akent. Teise korruse kõrgusel eendub katusest selle keskosas kolme akna laiune ärkel. Selle keskmise akna kohal on kolmnurkne ehisviil, mille tipp katuseharjaga ühekõrgune. Enamus aknaid on vertikaalse ristküliku kujulised (jagunevad pikuti kaheks), mõned avaramad ruudukujulised (jagunevad kolmeks). Otsaviilude nurkades on väiksed kolmnurksed aknad. Akende all ja kohal on astmeliselt eenduv simss, piirdeliistud profileeritud. Viilude all eendub simss. Esimesel korrusel on projektil kolm korterit: kaks 1-toalist ning üks 3-toaline korter, viimane sisseehitatud tualetiga. Katusekorrusel oli kaks 1-toalist korterit. Kõigi 1-toaliste korterite tarbeks oli samal korrusel trepikojas ühine tualettruum, keldris kogu majale ühine pesemisruum. Köök koos sahvriga oli olemas igas korteris. Ühes katusekorruse korteris on ka panikaik. Saturni 11 poolses majaseinas ei ole esimesel korrusel ühtegi akent, mistõttu kahe väiksema korteri mõlemad aknad olid samas seinas. Sama korruse 3-toalise korteri aknad avanevad seevastu kolme suunda, võimaldades päikesevalgusel eri päeva- ja aastaaegadel maksimaalselt korterisse jõuda. Katusekorruse korterite aknad on kahes suunas. Isikliku tualeti olemasolu vaid ühes korteris viiest ning pesemisvõimaluse puudumine kõigis korterites, samuti päevavalguse tuppapääsemise piiratus väiksemates korterites lubab oletada, et antud maja oli eelkõige orienteeritud majanduslikult madalamal järjel üürnikele. Teisalt oli kombineeritud erineva jõukusastmega peredele suunatud kortereid – nagu toona tavaks, on peremehe korter kavandatud teistest mugavam ja avaram. 1938. aasta teostamata jäänud juurde- ja ümberehitusprojekt nägi ette hoonet pea poole võrra laiendada. Projekti järgi pidi elamu Tehnika t. poolsele küljele lisatama eraldi trepikojaga kahekordne hooneosa, kusjuures tagaküljel oleks see ulatunud esialgsest hoonest sügavamale aeda. Hoone on tellimisest alates olnud järjepidevalt sama suguvõsa kasutuses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1930. aastate alguseks võimaldas Eesti Vabariigi majanduslik areng valitsusel ehitustegevusele rohkem tähelepanu pöörama hakata, varasemast enam päevakorda tõusid hädavajaduse asemel elanike heaolu ning linnade ja asulate välisilme parandamise kaalutlused. Kuigi ametlikult soositi kesklinna piirkonnas kivimajade ehitamist, püstitati Tallinnas tollal valdavalt 1–2-korruselisi puust elumaju. Ometi olid ka viimased varasema elamuehitusega võrreldes mitmes aspektis edumeelsed: elutoast eraldatud köök igas korteris (varem vaesemates piirkondades üldlevinud köök-tubade asemel), paremad sanitaarolud, nt. isiklik tualettruum, pesuruum oli siiski enamjaolt ühine ning paiknes keldris. Elulaadi moderniseerumisele ja üldise heaolustandardi kasvule viitab ka varasema aguliehitusega võrreldes väiksem hoonestustihedus, enamasti võrdlemisi avar õu/aed (mis üldjuhul oli kasutamiseks kõigile elanikele, mitte üksnes maja omanikule). Uue Maailma (varem Uus-Maailma) asum hakkas 1873–83 kujunema Pärnu mnt., Väike-Ameerika ja Luha t. vahelisel alal. Poolkaares kulgeva raudtee südalinna poolsele küljele tekkis 19. sajandi lõpul ridamisi uusi linnaosi, mille rahvapärased nimetused siiani käibel. Tollal hõivatud uutel territooriumidel hakkas linn rakendama korrapäraseid suuremat ala haaravaid planeerimispõhimõtteid. 20. sajandi algul oli kesklinna edelaosa veel suuresti hoonestamata. Uus-Maailma asum jäi 1902. aasta uue määruse järgi ehituspiirkonda, kuhu lubati ka puithoonete püstitamist. 1940. aastani kehtinud jaotuse järgi kuulus asum IV. (Pärnu) linnajaosse, kus asustus sajandi algusaastaist kõige kiiremini tihenema hakkas. Sajandi esimeste kümnendite plahvatuslik elanikkonna kasv Tallinnas sundis ehitustegevust hoogustama, seda pärssisid mõistagi sõjasündmused. 1920. aastatel kujunesid hoonestamata linnamaad, eriti IV. linnajagu, peamiseks ehitustandriks. Uus-Maailma linnaosas pikendati Koidu (tollal Alimanni) ja Luha tänavat, rajati uusi. Kümnendi lõpus muudeti ala kiviehituspiirkonnaks, kesklinna poolses osas keelustati isegi puitehitiste ümber- ja juurdeehitused. Sajandi algusest iseseisvusaja lõpuni kerkis IV. linnajaos elumaju kõige arvukamalt. Saturni (tollane Päikese) ja Tehnika t. (tollane Raudteetänav) nurgal paikneva puust 1-korruselise korterelamu projekt pärineb 1931. aastast, signeerinud diplomeeritud insener Wjačeslav Solntsev (ka Solntsew). Sarnase projekti järgi ehitatud maju on Pelgulinnas, Tondil (Oksa, Seebi t. kandis ja Lõokese tänaval), Kalamajas jm. Kuigi väliselt sarnased, on need hooned sisemiselt ülesehituselt erinevad ja ka projektidele on alla kirjutanud erinevad arhitektid.</span>


source: A
code: 8812
name: Koolihoone Tartu mnt. 23, 1904. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruseline tellis- ja paekivihoone paikneb Tartu maantee ja Eduard Viiralti tänavate nurgakrundil. Hoonel on nii soklikorrus kui pööning. Hoovi pool asub 1-korruseline hooneosa. Hoone välisarhitektuur on eklektiline - korrapäraselt liigendatud neorenessanslik tänavafassaad, mida jagab gooti vormidega peasissepääsu ja trepikoja osa. Välisviimistluses vahelduvad krohvipinnad tellismüüritisega, mida jagavad karniisid. Sokliosa ja tulemüür on paekivimüüritis. Peasissepääs on Tartu maanteelt. Hoones on kaks trepikoda - peatrepp soklikorruselt kuni kolmanda korruseni ja tagavaratrepikoda soklikorruselt pööninguni. Soklikorruse lagi on osalt paekividest võlvlagi, osalt tellisvõlvid. Korrustevahelised laed on puitkonstruktsioonis. Koridoris võlvlaed, trepikodades tellisvõlvid. Katuse kandekonstruktsioon on puidust, katusekatteks plekk. Vanad ajaloolised välisuksed ei ole säilinud, kuid restaureeritud on originaalkujul säilinud trepikoja uksed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tartu mnt 23 algkooli ehitusprojekti koostas Tallinnas mitu koolimaja projekteerinud insener Carl Gustav Jacoby. Hoonele on aja jooksul tehtud väikeseid ümberehitusprojekte, kuid kogu aeg on hoonet kasutatud koolina, mis on säilitanud vana ruumiplaneeringu ning hoone algse välisilme. 2012. aastal koostati koolihoone rekonstrueerimise ja pööningu välja ehitamise eelprojekt. Hoones asub alates 2012/2013. õppeaastast vene õppekeelega erakool "Edu valem". Varem on samas hoones paiknenud vene õppekeelega Tallinna 3. Keskkool ja 21. sajandi algul ka Tallinna Täiskasvanute Gümnaasium.</span>


source: A
code: 8813
name: Riigi viinavabriku peahoone Tartu mnt. 76, 1900. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Peahoone on paekivist, eklektiline, neoromaani elementidega, osalt 2-, osalt 3- korruseline. Lisaka on krundil säilinud teisi vanu paehooneid ja punastest tellistest fassaadiga laohoone koos vanade mahtudega. Krundi vastasküljel oli 2- korruseline paekivihoone personalile. ; Pisut raskepärasele hoonele lisab efektsust asukoht järsul mäenõlval. Peafassaadi ilmsetavad erikujulised kaaraknad, vintskapid, kolmekorruselise hoone krooniv mašikuliinfriis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Esimene teade viina tootmise kohta pärineb XV sajandist. Tallinna  Suurgildi pruulijate kompanii  1485. aasta põhimääruses keelati Tõnismäe eeslinna elanikel viinamüümine, samuti mõisnikel viina vaadi- või toobiviisi müük linnaelanikele. Sellest võib järeldada, et Tallinna elanike seas oli viinapõletamine küllaltki populaarne ning seda tuli seadusega reguleerida. XVIII sajandil muutus Eesti õllemaast viinamaaks. Viinatootmine valdavalt kaubatootmiseks ja viinapõletamine mõisate üheks tähtsamaks tootmisharuks. XVIII sajandi lõpul toodeti Eestimaal valdavalt ca. 1,4-1,6 miljonit pange viina. See liht ehk talupojaviin sisaldas palju kõrvalaineid, puskariõlisid ja muud prahti, sellel oli tihti kõrbemaitse ja ebameeldiv lõhn.; Sellest ajajärgust pärinevad ka esimesed katsed valmistada “saksaviina”, nüüdisaegseta peenviinade ja likööride eelkäijaid. Lisaks täiendavale lihtviina destilleerimisele segati viinale sisse maitseaineid. Ajapikku hakati napse ja likööre valmistama puhastatud piiritusest. ; Esimeseks peenviinatehaseks Tallinnas oli Eduard Farenholzile kuuluv “Likööri ja Napsivabrik”, asutatud 1782. aastal Viru tn 15 (hävis 1944 pommitamisel). ; 19. sajandi lõpul kuulutati Venemaal välja riigi viinamonopoli seadus, Balti kubermangudes kehtestati riiklik viinamonopol alates 1. juulist 1900. aastal. Sellest ajast võis viina valmistada ainult riiklikes viina- ja piiritusetehastes. See tingiski uue riikliku piiritusetehase ehituse, mis sai Tallinna Likööri ja viinatehase eelkäijaks. Neid nimetati kroonu viinaladudeks (kasjonnõi vinnõi sklad). Tallinnas algas kroonu viinalao ehitamine 13. septemberil 1989. aastal ning juulis 1900 kirjutasid kõik ajalehed ehitise valmimisest. ; Praeguse viinavabriku Liviko peahoone ehitati 1898-1900 tüüpprojekti järgi seoses riigi viinamonopoli kehtestamisega, sidumisprojekti tegi R. O. von Knüppfer.</span>


source: A
code: 8814
name: Elamu Tatari t. 20, 1899. a.
type: Elamu
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kahekorruseline nelja sissepääsuga elamu. Hoone välisilme on konservatiivne; osaliselt on akende ülaosas säilinud karniisid. Samas on säilinud osa ehitusaegseid aknaid. Luksuslikud on hoone interjööridetailid nagu stukkdekoor, ahjud, keraamilised põrandaplaadid, parkett, aknad, uksed koos linkidega. Esinduslikkusest annavad märku laiad sisetrepid ja kõrged laed (üle 3,3m). Kõik säilinud ahjud ja kaminad on oma vormilt historitsistlikud. Majas oli neli korterit. Trepikojast viivad tuppa laiad kahepoolsed uksed. Krundil on ka keskaegne karja kaev.</span>


source: A
code: 8816
name: Elamu Tehnika t. 7, sajandivahetus
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>kahekorruseline kompaktse põhiplaaniga puithoone asub  harukordselt terviklikult säilinud puitelamute piirkonnas, endises nn. Kelmiküla linnaosas Tehnika tänaval. Hoone meenutab  ruumijaotuselt ja fassaadi üldkompositsioonilt Tallinna ajaloolistes eeslinnades 19.-20. sajandi vahetusel laialt levinud elamutetüüpi, nn. Lenderi maja, kuid antud ehitisele annab ainukordse ilme fassaadi keskele paigutatud trepikoja väikeseruuduliste püstakendega rippärkel ja selle kohal asuv erikujuline uuk. Elamu esikülge  elavdavad dekoratiivsed aknapealdised ja piirdelauad, säilinud on vana välisuks. Peale tulekahju taastatud hoonele lisati ka fassaadi põhidominendiks kujunenud rippärkel ja rekonstrueeriti hoovi pool asuv põhimahust eenduv trepikoda. Üsna uhke välimusega maja korterid jäid siiski kaunis tagasihoidlikuks, siia ei nähtud algselt  ette isegi vannitube. Maja taga säilinud algne keldrisissekäik koos selle juurde kuuluva ajastu aguliarhitektuurile tüüpilise eenduva madala eeskojaga. Hoovis väike pesuköök-kojamehemaja, antud piirkonna kruntidele omane ajalooline abihoone.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitaud kahes põhietapis – 1903. aastal N. Heraskovi poolt kavandatud maja, mis algselt sarnanes ajaloolise kinnistu teises otsas, Sügise tänava ääres asuva sama arhitekti poolt projekteeritud ehitisega, põles 1930. aasta veebruaris. Eriti tugevasti kahjustas tuli hoone tagaosa. Tulekahjus tõsiselt kannatada saanud ja osaliselt elamiskõlbmatuks muutunud elamu taastati järgnevatel kuudel K. Treumann-Tarvase projekti järgi,</span>


source: A
code: 8817
name: Elamu Tehnika t. 12, 1910.-1920. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on suure puumajaga, mis ajastule omaselt kannab mõningaid juugendstiili tunnuseid. Hoonet ilmestavad tänavafassaadi keskrisaliit, trepikoja ning pööningukorruse väikeseruudulised aknad ja keeruka kujuga katused. Hoonel on tagasissekäigu kohal väga kaunis ja üsna haruldane puitkonsoolidel varikatus, peasissekäigu varikatus on kadunud. Erinevalt sarnase projekti järgi ehitatud naabermajast seda hoonet ei krohvitud, mistõttu kogumulje on soojem ja elavam. Majja kavandati üsna soliidsed kodanlikud korterid, esinduslikkuse-taotlusest kõnelevad ka korterites leiduvad uhked ahjud, kahe poolega tiibuksed, võimsad treitud balustritega puittrepid ja teenijatele mõeldud tagatrepikoja olemasolu.</span>


source: A
code: 8818
name: Elamu Tehnika t. 14, 1910.-1920. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruselise puithoone sokkel ja trepikoda on ehitatud paekivist. Fassaadi peasissekäiguga keskosa on lahendatud eenduva risaliidina. Sissekäigu kohal on varikatus ja väikeste ruutudega kõrge trepikoja aken. Avad paiknevad sümmeetriliselt, aknad on kolmepoolsed. Risaliidi viiluväljal on viimase proportsioone matkiv trepiaken ning kahel pool ovaalaknad. Algne puitlaudis on asendatud krohvimattidega. Katusele on paigaldatud eterniit ja välisseinad kaeti Tep-plaadiga. Säilinud on sepistatud varikatus, katusesarikate saelõikelised otsad, korstnad ja peasissepääsu puituks. Trepikojas on säilinud paekivitrepp koos sepistatud balustri ja saviplaatidega podestidel, samuti osad korterite puidust tahveluksed. Ühes korteris on säilinud ka kahhelahi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korterelamu on valminud 1911. aastal. Krundi omanik P. Vassiljev lasi üheaegselt ehitada kaks identset elamut. Hoonete projekti autor oli insener Anton Uesson (1879-1941). 1914. aastal asendati puitlaudis krohvimattidega. Suurem remont toimus hoones 1960. aastatel.</span>


source: A
code: 8819
name: Elamu Tehnika t. 17, 1910.-1920. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruselises mansardkorrusega hoones on 3 trepikoda, kummalgi korrusel oli algselt 3 avarat, eraldi köögisissepääsuga korterit -- üks kuuetoaline ja kaks kolmetoalist. Moodsa mugavusena oli igasse korterisse ette nähtud ka vannituba, kõige suuremsse korterisse ka teenijatuba. Ehituse käigus tehti projekti mõnede detailide ja korterite ruumijaotuse üksikasjade osas mitu korda ringi, ehitati eluruumidena välja mansardkorrus. Ka keldrisse olid lisaks kuuridele ja pesuköögile projekteeritud kojamehe, autojuhi ja pesunaise väikesed korterid ja kaks väikekauplust eraldi sissekäikudega tänavalt.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kompaktse ehitusmahuga suur väljast krohvitud puumaja asub ajaloolises Kelmiküla asumis kunagise nn. Toompea eeslinna alal, Tehnika tänava raudtee-poolses lõigus, mida, erinevalt sama tänava algusosast, ei jõutud tsaariajal terviklikult hoonestada ja kuhu suuremaid maju hakkaski kerkima alles 1920. aastatel, eriti pärast Paldiski mnt. raudteeviadukti valmimist 1926. aastal. Antud hoone kavandas 1929. a. arhitekt K. Treummann-Tarvas. Hoone mansardkorrus ehitati eluruumidena välja 1931. aastal.</span>


source: A
code: 8820
name: Elamu Tehnika t. 19, 1910.-1920. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline mansardkorrusega ja kõrge soklikorrusega krohvitud puitelamu. Sokkel laotud paekivist ja krohvitud lubimördiga. Esiküljel krohvile vuugitud kvaadrid. Fassaad kaetud
halli pritskrohviga. Maja välisilmet kujundavad kesktrepikoja väikeseruuduline aken, erikujulised ärklid ja dekoratiivne, neobarokse kujundusega peauks. Peasissepääs on kannelleeritud sambamotiiviga puituks ovaalse klaasaknaga sambavoluudi peal. Ukse kohal konsoolne varikatus kolmekaldelise plekk-kattega. Hoone juurest leiab traditsionalistlikke, hilisjuugendlikke ja heimat-stiili mõjulisi elemente. Hoone tagafassaadi kujundus on märksa lihtsam. Interjöörides leidub mitmeid korteritele ja koridoridele pidulikku ilmet andvaid detaile: erivärvilised kahhelahjud, rosetitaolised kaunistused ja kiviparketid trepikodades jm.
Elamul on valtsplekk kattega mansardkatus ja 5 silikaattellistest korstent.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kelmiküla asumis, Tehnika tn 19.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kompaktse ehitusmahuga suur väljast krohvitud puumaja asub ajaloolises Kelmiküla asumis kunagise nn. Toompea eeslinna alal, Tehnika tänava raudtee-poolses lõigus, mida erinevalt sama tänava algusosast, ei jõutud tsaariajal terviklikult hoonestada ja kuhu suuremaid maju hakkaski kerkima alles 1920. aastatel, eriti pärast Paldiski mnt. raudteeviadukti valmimist 1926. aastal. Antud hoone kavandas 1929. a. arhitekt K. Treummann-Tarvas. Kahekorruselises mansardkorrusega hoones on 3 trepikoda, kummalgi korrusel oli algselt 3 avarat, eraldi köögisissepääsuga korterit - üks kuuetoaline ja kaks kolmetoalist. Moodsa mugavusena oli igasse korterisse ette nähtud ka vannituba, kõige suuremasse korterisse ka teenijatuba. Ehituse käigus tehti projekti mõnede detailide ja korterite ruumijaotuse üksikasjade osas mitu korda ringi, 1931. aastal ehitati eluruumidena välja mansardkorrus. Ka keldrisse olid lisaks kuuridele ja pesuköögile projekteeritud kojamehe, autojuhtide ja pesunaise pisikesed korterid ja kaks väikekauplust eraldi sissekäikudega tänavalt. Hoone ehitusaeg on 1929. a. ning katusekorrus ehitati välja 1931. aastal.</span>


source: A
code: 8821
name: Elamu Tehnika t. 127, 1936. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline kivist trepikojaga nn Tallinna tüüpi puithoone, millel on korteriteks välja ehitatud nii sokli- kui katusekorrus. Fassaadilahendus on juugendstiili mõjutusega. Välisseintel varieerub horisontaallaudis vertikaal-, diagonaal- ja kalasabamustris laudisega. 1930-ndate aastate traditsionalistlikku arhitektuuristiili esindava hoone projekt sisaldab enamuse sellele ajajärgule omast: tsentraalse fassaadikompositsiooniga vormisümmeetria, rõhutatult massiivne paekivisokkel, puitkorruseid eraldav trepikoda, dekoreeritud liseenid hoonenurkadel, jõuline raamistus aknaavadel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1936. aastal üürimajaks ehitatud hoone, korteritega esimesel ja teisel korrusel ning äriruumidega soklikorrusel. 2000. aastal ehitati välja hoone katusekorrus. 50-ndatel aastatel on hoones teostatud mitmeid ümberehitusi: soklikorruse äriruumid ehitati korteriteks, katusele ehitati vintskapid ja osaliselt võeti kasutusele katusealune. 1970-ndatel ehitati üks keldrikorruse korter ümber saunaks ning 1993. aastal ehitati ülejäänud keldrikorruse korterid ümber kontoriruumideks.</span>


source: A
code: 8822
name: Elamu Telliskivi t. 52-54, 1931. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Telliskivi tn 52 ja 54 on kaks eraldiseisvat tulemüüriga eraldatud identset hoonet, mis on üksteise suhtes peegelpildis ning esindavad 1930. aastatel levinud Tallinna stiili. Hooned on viieteljelised kivist trepikojaga ja kolmekorruselised, trepikodade osas neljakorruselised. Hoonel on paekivist krohvitud sokkel. Soklikorrusel on tulemüüri poolses osas kaks paari paarisaknaid. Sokli nurgapoolsetes osades asuvad sissepääsud, mille kõrval asetsevad tulemüüri poole minnes kaks akent. Uksepoolsed aknad on kitsamad ja tulemüüripoolsed aknad on laiemad. 
Soklikorrust ja esimest korrust eraldab soklifriisi ja akende aluse profileeritud friisi vaheline vertikaalse puitlaudisega vöönd, seejuures akende all asuvad rombikud. Aknad on kõikidel korrustel ümbritsetud profileeritud raamistustega. Vahetult mõlemal pool kivist koridori on kitsad aknad. 
Teine korrus on esimesega analoogne, akende all asuvad rombikud ja kahel pool kivist koridori on kitsad väiksemad aknad. Korruseid eraldav friis puudub. Mõlemad korrused on kaetud puidust horisontaalse laudisega. Mansardkorrus järgib ülejäänud hoone teljelisust.
Mõlemad külgfassaadid on kaheteljelised ja aknad on kitsamad kui peafassaadil. 
Kivist trepikoja otsa ehib voluutidega kaunistatud viil, mille keskel asetseb ringikujuline aken. Teisel ja kolmandal korrusel asuvad piklikud aknad. Trepikoja esimest ja teist korrust eraldab hammafriis. Soklikorrust ja esimest korrust läbib ümarkaarne portaal. Portaali tümpanoni kohale on paigutatud kaarjas valgmikuaken. Ukse ja valgmikuakna vahel on profileerimata kivist friis. Uks on lihtne puidust kahepoolne üheksaks jaotatud valgmikuga tahveluks. Aknad on suures osas vahetatud plastikraamiga akende vastu. Hoonete seisukord on hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Põhja-Tallinnas, Pelgulinna asumis, Loomelinnaku vahetus läheduses.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on tüüpilise Tallinna eeslinna elamuga, hoone projekt on allkirjastatud arhitekt Artur Perna poolt 10. oktoobril, 1930. aastal.</span>


source: A
code: 8823
name: Sprincktal'i suvemõis , 18.-20. saj.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mõisa 3-korruseline peahoone asub kinnistu idaosas, tallihoone paikneb krundi kaguküljel ning krundi lääneosas asus tänaseks lammutatud teenijatemaja. Renoveerimise käigus taastati esialgsest mõisa peahoonest niipalju kui võimalik. Aja jooksul toimunud hulgaliste euroremontide tõttu oli enim kannatada saanud interjöör. Taastatud on mõned laemaalingud. Vanade jooniste järgi taastati aknad ja keerdtrepp, samuti on originaalilähedane värvilahendus. Maja teeb eriliseks suur mantelkorsten, mis võtab enda alla peaaegu kolmandiku tervest hoonest. Tallihoone on pikk viilkatusega 1-korruseline paekivihoone, mis on osaliselt ümber ehitatud. Hoonel on tervikuna säilinud vana laudkatus. Tallihoonel on üksikud sekundaarselt paigutatud ehitusdetailid, mis võisid algselt olla suvemõisa peahoones (uksed).  Hoonel puudusid algselt keldriruumid, mis ümberehituse käigus rajati. Terves ulatuses on olemas varem heinalakana kasutusel olnud kõrge pööning. Pääs pööningule on hoovipoolse fassaadi keskel asuvast sirgest välistrepist.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sprincktali suvemõis on pärit 18. sajandist ning on ehitatud samas asunud 17. sajandist pärit suvemõisa asukohale. Oma nime sai härraste suvekodu üle tänava asunud ajaloolise veerikka allika järgi (alamsaksa keeles „sprenk” või „sprinck”). Suvemõisa kompleks koosnes 3-korruselisest peahoonest, tallist ning teenijatemajast. 2009. aastal mõisahoone ja tall renoveeriti, peahoone on kasutuses büroona, tall laohoonena. Omanikel on olemas ehitusluba, ehitamaks krundile lisaks kolmekorruseline, kahe maa-aluse tasapinnaga büroohoone.</span>


source: A
code: 8824
name: Elamu Toom-Kuninga t. 10, 1930. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Esifassaadil 2- ka tagafassaadil 4-korruseline hoone on ehitatud järsule nõlvale. Hoone arhitektuur peegeldab juugendstiili. Hoonel on paekivist vundament, välisseinad on ehitatud silikaattellisest ja krohvitud, katusekattena on kasutatud valtsitud plekki. Toom-Kuninga tänava poolne esifassaad on sümmeetrilise lahendusega. Kahel pool keskteljel paiknevat peasissepääsu on läbi kahe korruse ulatuvad erkerid. Hoone tagafassaadil on läbi hoone ulatuv ümar erker ja fassaadist eenduv trepikoja maht. Lõunapoolsele otsafassaadile jääb ümartorn, mille kuppelkatuse tipus sepistatud tuulelipp. Hoonel on keldrikorrus ja pööning. Nõukogude ajal on muudetud siseplaneeringut ja katusele on ehitatud juurde kaks katuseuuki. Sisekujunduses on säilinud trepikojad, enamus siseuksi ja ahjud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud  arhitekt Karl Burmani (1882-1965) projekti järgi 1928.aastal. Majas elas aastatel 1937-1940 kirjanik Mait Metsanurk (1979-1957). Nõukogude perioodil kohandati hoone kriminalistika laboriks. Hoone on kasutusel elamuna.</span>


source: A
code: 8825
name: Elamu Toom-Kuninga t. 14, 19. saj.
type: Elamu
same: A.8825
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Toom-Kuninga 14 on seitsmeteljeline ühekorruseline tsentraalsissepääsuga hoone. Tänavapoolsel fassaadil on madal sokkel. Sokliosa kohal on puidust vertikaallaudis, mille lõpetab akendealune friis. Sellest kõrgemal on horisontaallaudis. Aknaraamistus on lihtne ja profileerimata, selle päises profileeritud karniisid. Katuse all on rombidega kaunistatud puitvöönd. Rombid järgivad hoone teljelisust. 
Peasissepääsuni viib trepp. Ukseraamistus jäljendab aknaid. Ukse kohal on varikatus, mis toetub kitsatele piklikutele rombidega kaunistatud konsoolimotiividele. Ukse ja varikatuse vaheline ala on kaunistatud kalasabamustrisse seatud laudisega, mille keskel asub piklikuks venitatud romb. Hoone nurkades on puitpiilarid, mis lõppevad profileeritud kapiteeliga. Kapiteelide all on üks karniis. 
Viiluga lõunafassaadil on kaks esifassaadile sarnase kujundusega akent ning väiksem kuuese raamjaotusega katusekorruse aken. Katusekorrus on eraldatud profileerimata friisiga ja on kaetud vertikaallaudisega. 
Põhjafassaadil on riskülikukujulise põhiplaaniga juurdeehitis-tuulekoda. Juurdeehituse tänavapoolses osas on puituks ja põhjapoolsel juurdeehituse fassaadil on väike aken. 
Hoonel on valtsplekk kattega viilkatus. Hoone seisukord on hea.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Elamu asub Tallinnas, Keslinna linnaosas, Toom-Kuninga tn 14. Kinnistu asub vaiksel kõrvalisel tänaval Eesti Rahvusraamatukogu taga. Hoone naabruses asuvad Saksamaa ja Prantsusmaa suursaatkonnad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Aastatel 1880-1882 oli kinnistu omanik Georg Nihardt, kes tellis arhitekt Erwin Bernhardilt esialgse ehitusprojekti. Hoone pidi olema ühekorruseline, tsentraalse sissepääsu, katusetorni ja verandaga. Projekt kinnitati linnavalitsuse poolt 20. detsembril 1880. aastal. Ehitus algas ilmselt enne 1890. aastat, täpne ehitusaeg on teadmata. Hoone uus omanik Paul Wasmuth tellis arhitekt Nikolai Thammelt projekti, mille põhjal hakati ehitama põhjapoolsesse külge juurdeehitust, nõusolek saadi linnavalitsuselt 19. mail 1890. aastal.
1903. aastal ühendati Toom-Kuninga 14 kinnistu linna kanalisatsiooniga. Algne kanalisatsioonikaev on kasutusel siiani.
21. juulil 1933. aastal sai järgmiseks omanikuks kõrval asunud OÜ Calorika likööri ja napsuvabriku direktor ja omanik Karl Juut (Ollino). Karl Juut muutis hoonet, vahetades välja aknad, muutis ruumide jaotust, laskis lammutada torni ja ehitas juurde terrassid, aiapaviljoni ja purskkaevu. Toom-Kuninga 14 eluhoone on säilinud tänaseni sellisena, milline ta oli pärast 1934.-1935. aastate ümberehitust. Ümberehituste käigus kasutati kahe arhitekti, Madis Kolki ja Eugen Habermanni, projekte. 1944. aasta märtsipommitamise käigus said kannatada hoone katuse edelapoolne osa ja peauks. Suurem ümberehitus toimus 1974. aastal hoone põhjapoolses osas, arhitekt oli Enno Raag.</span>


source: A
code: 8826
name: Abihoone Toom-Kuninga t. 14, 19. saj.
type: ehitismälestis
same: A.8825
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on tänavapoolselt küljelt ühekordse ning hoovipoolselt fassaadilt kahekordse ehitisega. Hoone alumise korruse osa on kivist ning oli kasutusel kartulikeldrina. Hoone ülaosa on puidust ning on kasutatud juba 20. sajandi alguses autogaraažina. Hoone puitosas on kasutatud nii horisontaallaudist hoone põhimahus ning viilualusel osal vertikaallaudist. Abihoonel on ka lihtsa raamjaotusega aknad: nii hoone puit- kui ka kiviosal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Antud kõrvalhoone kuulub Toom-kuninga 14 hoone juurde, asudes elamu vahetus läheduses. Hoone on ehitatud algselt arhitekt Erwin Bernhardi projekti järgi 1890ndatel, pea koheselt telliti hoone juurdeehitusprojekt Nikolai Thammelt. Suurem ümberehitus toimus 1930ndatel, millisel kujul on hoone ka käesolevaks ajaks säilinud. Peahoone kõrvale ehitatud abihoone valmis samuti 19. sajandi lõpus. Garaažiosa väravad valmisid aga 1920ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8827
name: Elamu Toom-Kuninga t. 18, 1920. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline, katusealuse korrusega hoone asub kõrgel klombitud paest sokliosal, muus osas on hoone krohvitud, seinapindu ilmestab vahvärk-laadne konstruktsioon. Hoone viilualusel on kastutatud vertikaalset laudist. Elamu põhimahtu ilmestavad erkerid ja verandad. Hoonel on mitme suurusega väikeseruudulised aknad. Hoone sissepääs on kujundatud sinna suunduva massiivse paekivitrepiga, mis lõppeb lihtsa puidust tahveluksega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on 1920ndatel ehitatud linnapaleega, hoone on ulatuslikult restaureeritud 2000ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8828
name: Elamu Tähetorni t. 6, 1937. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>See on ühtaegu omas ajas täiesti moodne, teisalt aga teadlikult vanaaegne, tehes kummarduse esivanemate rahvalikule arhitektuurile. Meisterlikult loodusesse asetatud hoone ümber on suur viljapuu- ja iluaed. Maja asus selle rajamise aegu veel täiesti linnast väljas. See pidi liituma 1936. aastal kavandatud Mustamäe uusasundusse, mis oli peamiselt mõeldud elukohaks Tallinnas tööl käivatele ametnikele, kuid II maailmasõja puhkemise tõttu jõuti algse planeeringu järgi tegelikult välja ehitada vaid väike osa siia ette nähtud eramutest. Kaunis asukohas oru nõlval asuv Nõva maja koosneb kahest tiivast, elamuplokiga on liidetud pisut madalam abi- ja majandushoone koos selle ees oleva lahtise varjualusega. Kõrge katus oli esialgu plaanis katta katusekividega, kuid ehituse käigus asendati see roogkattega, mis mõjub linnalähedase uue maja puhul väga üllatavana, kuid pole samas sugugi sobimatu. Hoones sees kasutati ära väga vanad parketid, mis legendi järgi pärinevad Toompea lossist, kaunid nikerdustega laetalad ja trepivõre kujundus annavad ka siseruumidele romantilise ilme. Moodne voolava ruumi printsiip tagab avaruse ja valgusküllasuse mulje.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Eerika Nõva projekteeris peamiselt maaelamuid ning ka tema oma 1937-38 ehitatud maja on kavandatud laadis, mida arhitektuuriajaloolane Mart Kalm on hakanud nimetama talutraditsionalismiks.</span>


source: A
code: 8829
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Pääsküla jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1-korruseline endine jaamahoone on perioodile iseloomulikult hea kvaliteediga paekivist seintega, sarnanedes teiste Peeter Suure Merekindluse raudtee jaamahoonetega. L-kujulise põhiplaaniga hoone seinasid dekoreerivad väiksematest tellistest aknaraamistused, karniisid, seina- ja nurgaliseenid. Fassaadi ilmestavad dekoratiivsed sarikaotsad ning keraamilistest tellistest pitsidega korstnad. Hoonel on kivist viilkatus. Hoones on säilinud osaliselt tiheda jaotusega aknaraamid, tahveluksed, plekkahi, laelaudis ja eeskoja tsementplaatidest põrand. Kinnistul on säilinud jaamahoonega üheaegselt ehitatud puukuur ja veepumbaga kaev.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on 1917. aastal ehitatud jaamahoonega, mis kuulus Peeter Suure Merekindluse raudtee võrgustikku. Hoone on tuntud ka kui endine Pääsküla jaamahoone. Hiljem on hoone ümber kohandatud elamuks.</span>


source: A
code: 8830
name: Kose-Lükati vabaõhukool, 1937. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Maja katab kõrge punastest kividest katus, mida kroonib lisaks veel dekoratiivne haritorn, kust avanesid ka maalilised vaated ümbruskonnale. Kooli esikülge liigendavad ripp-ärklid, mille akendealuse puitosa dekoor pidi olema laenatud eesti etnograafilisest pärandist, meenutab tegelikult aga rohkem Lääne-Euroopa keskaja ornamente. 1 korruse suured aknad on jagatud väikesteks ruutudeks ja suletavad puitribidest luukidega, mis annavad ehitisele ajatult idüllilise ilme, samas aga vähendavad massiivse hoone fassaadide raskepärast mõju, lisades kogu ehitise üldmuljele mingi suvise õhulisuse ja kerguse atmosfääri.; Kuna kooli üheks peaülesandeks peeti haigete ja nõrkade laste ning  noorte viimist tihedasse ühendusse värske kosutava välisõhuga ja loodusega võimalikult kogu päevase töö kestel, rajati peahoone lähedale männimetsa spordiväljakud ja 3 rookatusega paviljonilaadset õpperuume sisaldavat ehitist – nn. vabaõhuklassid, kus toimus vähemalt soojemal aastaajal peamine osa õppetööst. Kompleksi kuulus veel majandushoone ja eraldushoone, kus asusid eriruumid ootamatult haigeks jäänud või lahtist tuberkuloosi põdevatele lastele, arstikabinet, korterid õele ja koolijuhatajale. Peahoone internaadi-osas asusid saun, juuksuriruum, pesuköök, käsitööklass, söökla, II korrusel magamistoad rõdudega. Kooli-osas olid õpetajate toad ja õpperuumid, mitmed alakorrusel paiknevad klassiruumid olid omalaadse lükandseina abil avatavad terrassile, nii et vajadusel sai õppetööd osaliselt värskes õhus korraldada.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vabaõhukasvatuse idee oli 1920 ja 30. aastatel populaarne kogu Euroopas. Verevaeste, halbade korteriolude tõttu kannatavate ja nõrga tervisega ning piisava vanemliku hoolitsuseta laste ja noorukite tarbeks asutatud riiklik eriinternaatkool ehk Konstantin Pätsi Vabaõhukool, mida rahvasuus ka metsakooliks kutsuti, rajati Kose-Lükati männimetsa arhitektuurikonkursi võidutöö (Paula Delacherie-Ilves) põhjal koostatud Konstantin Bölau projekti järgi 1935-38. Tegelikult kujunes sellest peamiselt just tuberkuloosihaigete ja muidu nõrkade kopsudega lastele orienteeritud sanatoorne kool. ; Riigivanem Pätsi ja Eesti Punase Risti presidendi dr. H. Leesmendi ning direktor l. Nymani isiklikul algatusel ja toetusel leiti võimalused kooli rajamiseks K. Pätsi talu naabrusesse, looduslikult kauni Pirita jõe ürgoru kaldale. Selle ravi- ja haridusasutuse hoone, olles nagu kantud mingi uue „regionaalse stiili” või “rahvusliku stiili” loomise püüdest, kuid üritades siiski jääda samal ajal moodsaks, on oma ajastu arhitektuuripildis üsna ebatavaline.  Arhitektuurikonkursi võidutöö oli peaaegu täiesti funktsionalistlik, kuid Bölau käsitluses muutus hoone arhitektuurikeel märksa traditsioonilisemaks, nagu nõudis riiklikes võimuringkondades valitsema pääsenud konservatiivne maitse. II maailamsõja ajal kohaldati kompleks sõjaväehaiglaks ja avati taas koolina alles 1940. aastate lõpus. Algul oli kool rangelt kinnine ravi- ja õppeasutus tuberkuloosihaigetele lastele, hiljem, alates 1970 ja 80. aastatest, muudeti režiimi leebemaks ja kooli hakati suunama ka muude hingamisteede haigustega (astma jne.) lapsi. Koolihoone ehitati nõukogude ajal palju suuremaks, jõeoru poolsele küljele kerkinud juurdeehituses asusid mitmed uued klassiruumid, osa internaati ja võimla. Krundile rajati rida uusi vabaõhuklasse ja katlamaja. Vanad, peahoonega koos kavandatud ja eesti puitarhitektuuri ajaloo seisukohalt väga tähelepanuväärsed vabaõhuklassid hävisid tulekahjus. Klassid taastati ja remonditi 1990. aastatel, praegusel kujul omavad nad ainult miljööväärtust kui ajaloolise tervikkompleksi osad.</span>


source: A
code: 8831
name: Peeter Suure Merekindluse Iru kaitsepositsiooni haubitsapatarei, 1913-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Objekt koosneb viiest varjendist, mis paiknevad järjestikku pirita jõe kohal paeklindil. Kose sanatoorse kooli poolt esimene rajatis asub järskude kallastega oja kaldal. See on pinnasesse kaevatud mitmeruumiline betoonvarjend. Paksusid täisbetoonist seinu katab sile tasanduskrohv. Varjendil on kaks sissepääsu: üks avaneb oja poole ning teine klindi servale. Sissepääsude ees on kaldega kaitsemüür ning sisemusse viib kaldtee. Järgenvalt paiknevad neli sarnase lahendusega üheruumilist osaliselt pinnasesse kaevatud varjendit. Varjendil paljastub vaid sissepääsuga sein jõe poole. Varjendid on valatud jämedateralisest täitebetoonist, mille raketiseks olid algselt ümarpalkseinad (k.a. laed). Palkide süvised on betoonist hästi näha, alles ei ole ühtegi puitosa.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ajalooline situatsioon: 20. sajandi alguses haaras poliitilisest pingetest vaevatud Euroopat enneolematu võidurelvastumise laine. Kõikjal ehitati sõjatehaseid, sadamaid ja teid, kindlusehitisi. Esimese Maailmasõja eel ja ajal rajati Vene tsaariimpeeriumi poolt hiiglaslik mere- ja rannakaitsesüsteem, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Imperaator Peeter Suure merekindluseks on vahel nimetatud kogu Põhja-Eestis olevat merekindluse osa, konkreetselt kandsid seda nimetust ajalooliselt aga just Tallinna lähiümbruses oleva peapositsiooni rajatised. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim.  Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on ühel või teisel määral alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peeter Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisaks nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust ja linnaehitusajaloolist tähtsust. Merekindluse lagunemine: Tsaaririigi materiaalsed ja inimressursid hakkasid 1917. a. üha kiiremini kahanema, majandus laostus. Sõjavägi oli teel demoraliseerumisele – ohvitserid lõid olukorrale käega ning alamväed igatsesid taga rahu ja kodu. 7. veebruaril 1917 informeeris merekindluse ehitusülem Štšeglov Merekindluse Nõukogu talle saabunud Põhjarinde ülemjuhataja käskkirjast, milles soovitatakse jätkata ainult kõige hädavajalikumate rajatiste ehitamist. Säärasteks peeti peamiselt eesliiniobjekte. Tallinna Nõukogus esseeride ülekaalu mõjul valmistuti kaitsesõja taktikate rakendamiseks – korraldused anti jätkata ainult sääraseid töid, mis lõppeksid paari-kolme kuu jooksul; lõpetada uute kaevikuliinide rajamine ning Aegna laevasilla ehitamine (Naissaare sadama vajadust rõhutati). Augustis toimus ootamatu murrang enamlaste kasuks – nimetatute kätte koondus 5. septembril üaljud juhtuvad positsioonid. Erinevatest suurtest muudatustest hoolimata jätkusid kindluseehituste tööd – seda küll üsna vaevaliselt.  27. detsembril küsis alates oktoobrist ametis olev kindluse komandant kindral Izmestjev Petrogradist, kas jätkata talveks lõpetatud ehitustöid kevadel. Vastati: 1) pikaajalised tööd hoopis lõpetada; 2) kevadel teha ruttu paisud, et vajadusel uputada tähtsaid rajatisi; 3) jätkata kindlusemaanteede ja sildade ehitamist, sest neid on vaja rahuajalgi. See käis maarinde kohta. Mererindel peeti siiski tarvilikuks töid edasi teha. Kuid veel enne kevadet , 17. veebruaril 1918, raporteeris Izmestjev Põhjarinde Staabile: „Kõik tööd maa- ja mererindel, samuti Soome sektoris on lõpetatud“. 16. ja 17. veebruaril hakkasid sõjaväelased nii mere- kui maarindel positsioonidelt lahkuma. Valveta jäeti maha raskerelvi ja nende juurde kuuluvaid laskemaoonakeldreid. Sakslased maabusid Virtsus 20. veebruaril – 25. veebruari lõuna paiku väljus sadamast evakueeritavate karavan (Jääretk). Lahkumise eel alustati lõhkamistöödega – maarinne kannatas äärmiselt vähe. Maarinderajatiste hävimisele aitas kaasa hilisem aktsioon. Nimelt müüs riik 1920. aastail soovijaile soodsatel tingimustel puithooneid, palkvarjendeid, kümnete kilomeetrite kaupa kaevikuvooderdist, kindluseraudtee rööpaid ja liipreid. Blindaažidest (varjenditest) veeti minema rauduksi ja aknadetaile, kütteseadmeid ja elektrijuhtmeid jpm. Majad lammutati ning laoti uutesse kohtadesse jälle üles, kasutades neid koolihoonete või elamutena. Juriidiliselt lakkas Imperaator Peeter Suure Merekindlus olemast. Hilisemalt toimusid Saksa okupatsiooni ajal ka objektide taastamised. Mälestise lühikirjeldus: Positsioon nr. 12 pidi ulatuma Nehatu- Loolt Muuga laheni. Ent sealt kriipsutati kohe maha Muuga küla maadele projekteeritud fort „3“ (slaavi täht) ning kolm suurt allmaakasarmut Nehatus kokku 1500 mehele. Mitmesse kohta jõuti ometi teha kaevikuliine. Positsiooni keskmesse oli ette nähtud mitu blindaaži, kuid jõuti lõhata vaid kaks süvendit. Küll aga rajati ligi 3 km. Ühendustunneleid, millest vesi ärastati omaette tunelli kaudu. Viimane suubus Iru linnusest põhja poole kaevatud pikka, kanjonilaadsesse kanalisse. Lisaks ehitati valmis korralik raskehaubitsapositsioon nüüdse Kose Sanatoorse Kooli kõrval jõekaldal oma betoonvarjendite ja raudteeühendusega.</span>


source: A
code: 8832
name: Koolihoone Vabriku t. 18, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruselisel uusklassitsismi laadis hoonel on kõrge soklikorrus ja osaliselt väljaehitatud katusekorrus, mis on kaetud tsingitud plekiga. Kõrgete ja avarate aknaavadega fassaadide dekoor on lakooniline. Esifassaadil domineerib kõrge kolmnurkfrontooniga keskrisaliit. Säilinud on peasissepääsu portaal, esimese ja teise korruse vahekarniis ning räästa- ja frontooni karniisid. Samuti külgmiste sissepääsude juugendlikud kaarniššid. Kõik sissepääsud viivad läbi kogu maja ulatuvasse kesksesse koridori. Esimesel korrusel oli algselt kolm klassiruumi, kantselei, õpetajate tuba ja õpetaja korter. Teisele ja kolmandale korrusele jäid kümme klassiruumi ja kaks saali. Soklikorrusel paiknesid garderoobid, duširuumid, köök, söökla ja abiruumid. Ülemisel mansardkorrusel asusid kaks käsitööklassi. Hoone algset planeeringut on osaliselt muudetud. Saalid ja koridor on vaheseintega eraldatud. Ehitatud on uusi sissepääse ja likvideeritud vanu. Algsest siselahendusest on säilinud siseuksed, ehitusaegsed malmradiaatorid, värvilistest kiviplaatidest põrandad ning metallrinnatise ja paekivist astmetega trepp. Välisuksed on koopiad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vabriku tänava koolihoone ehitusprojekti tellis Tallinna linnavalitsus 1914. aastal insener Georg Hellatilt (1870-1943). Hoone valmis 1915. aastal ning selles alustas tööd Tallinna IX algkool. Õppetöö katkes 1916. aastal, kui hoone anti Balti laevastiku käsutusse. Korraline õppetöö jätkus 1918. aastal. Sõjavägi paigutati hoonesse ka veel 1944. aastal. Tallinna IX algkool nimetati 1944. aastal ümber Tallinna 15. Mittetäielikuks Keskkooliks. 1962/63. õppeaastal tehti koolimajas kapitaalremont ja ehitati juurde aiamaja. 1964. aastal sai keskkoolist 8-klassiline kool. Aastatel 1972-87 asus hoones Tallinna kaugõppekeskool. 1988. aastal nimetati kool Tallinna 18. 9-klassiliseks kooliks ja 1989. aastal Tallinna Kalamaja kooliks. Koolihoone renobeerimistööd toimusid aastatel 2007-2008.</span>


source: A
code: 8833
name: Elamu Valdeku t. 3, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone esindab praktiliselt puhtakujulist historitsismi, juugendit ei ole siin peaaegu üldse. Kauni neorenesanss-stiilse jõukama rahva suvitusvilla kavandaja ei ole praegu teada, kuid on näha, et see on projekteeritud professionaalse arhitekti poolt. Ilmselt on siin väga palju ümberehitusjärke, näiteks tagatiiba lõpetav köögitrepikoja-osa on vist hiljem juurde ehitatud. Analoogilisi hooneid kerkis Pirita-Kosel, Kadriorus, aga ka Narva-Jõesuus. Hiljem kohaldati need enamasti aastaringseks elamiseks. Kahetiivaline kaarakendega väikesemahuline puitmaja on arhitektuuriajaloolises mõttes väga hästi säilinud, siin kajastub ehedalt sajanditagune suvitusaleviku miljöö ja linnaehituslik situatsioon. Kolme tänavasissekäiguga romantilist laadi maja võis juba algselt jaguneda kahe kuni nelja perekonna vahel, tavaliselt suvitas ühes majapooles peremees ise, ülejäänud kortereid üüriti kaugemalt saabunud suvitajatele välja. Hiljem on ruumijaotust korduvalt ümber korraldatud. Siseruumides on säilinud mõned väga väärtuslikud vanad ahjud, tahveluksed, trepibalustraad, kojakapid tagasissekäigu juures, kõik maja aknad on originaalid, enamikul neist on alles ka aknaluugid. Palju on järel puitpits-kaunistusi (aknapealdised jm.).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kahekorruseline hoone kuulub vanimate Nõmmel säilinud majade hulka. Kultuurimälestiste riikliku registri andmetel on maja ehitatud 1910. aastatel, sama kajastub ka kindlustusdokumentides, kuid tegelikult pärineb vähemalt mingi osa sellest ilmselt paarkümmend aastat varasemast ajast.</span>


source: A
code: 8834
name: Elamu Valdeku t. 9, 1930. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kompaktse põhiplaaniga kahe põhikorruse ning katusekorrusega elamuga. Hoone mahtu tõstab katusel asuv klaasitud tornehitis. Puitelamu asub madalal krohvitud vundamendil ning fassaadid on kaetud valdavalt vertikaalse laudisega, katusekorruse osas on kasutatud horisontaallaudist. Hoone esifassaadi on veidi eenduv risaliidiosa koos keskse sissepääsuga. Hoone keskosas on lihtsamad kuuese ja üheksase jaotusega aknad, külgedel rikkalikuma kujundusega aknad. Hoone sissepääs on lahendatud veidi eenduva trepikojaosaga, lihtsa kujundusega puidust ja valgmikuosaga tahveluksega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1930ndatel aastatel. Hoone fassaadid on korrastatud 2010ndatel aastatel.</span>


source: A
code: 8835
name: Elamu Valgevase t. 11, 1932. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Puidust kivitrepikojaga 3-korruseline elamu esindab nn tallinna maja tüüpi. Hoonel on rikkalik fassaadikäsitlus, välisseinad on peamiselt püstlaudisega, akendevaheline laudis mustriline, esineb dekoratiivseid puitdetaile. Hoone on paekivisokliga, kivitrepikojaga, rõhtpalk kandvate seintega ja puittaladega. Trepikoda on laotud puhasvuugiga silikaattellistest, portaal krohvitud ja värvitud. Katusekatteks on puitsarikatel katuseplekk.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on projekteeritud 1932. aastal ning püstitatud 1933. aastal. Hoone on riigistatud 1941. aastal.</span>


source: A
code: 8836
name: Elamu Valgevase t. 3, 1931. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on viieteljelise, kolmekorruselise ärklikorrusega Tallinna tüüpi puitelamuga. Hoone kõrge sokliosa on klombitud paekivist, millel asuvad põhikorruste akendest väiksemad 4 akent. Hoone seinapind on trepikoja osas laotud tellisest ja mujal kaetud vertikaalse ja horisontaalse puitlaudisega.  Originaalaknad on vahetatud kaasaegsete plastikraamidega akende vastu. Uks on restaureeritud. Esifassaadi dekoor on mitmekülgne – akende all korruste vahel juugendlikud nikerdetailid (tulbiõied, pärjad), lillemotiividega kapiteelid pilastritel hoone nurkadel ja trepikoja kõrval. Laudise rõht-, püst- või pikisuunalise asetusega moodustatakse fassaadil ruute, rombe või triipe. Hoonel on plekk-kattega kelpkatus, korstnaid on neli. Elamu on heas seisukorras.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Põhja-Tallinna linnaosas, Kalamaja asumis, Valgevase tn 3.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Valgevase 3 on projekteerinud arhitekt Viktor Reinhardt 1931. aastal eeslinnale iseloomuliku Tallinna tüüpi elamuna.</span>


source: A
code: 8837
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla kaitsepositsiooni tagalapatarei, 1913-1916
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tallinnas Vana-Mustamäe ja Pääsküla kandis on säilinud terve rida, valdavalt maarinde II kaitsesektori nn. Pääsküla ja Männiku kaitsepositsioonidega (positsioonid nr. 6 ja 7) seotud mälestisi – kahurialused, raudteetammid, kindlusraudtee jaamad, kaevikuliinid väikeste varjenditega jm. Vana-Mustamäe 59 elava reljeefiga krundil asub üks liivaluitesse kaevatud, üleni betoonist valatud tagalapatarei komandovarjend. Siseruumide lagesid toetavad metallist I-talad, varjendi katus paljastub maapinnal nelinurkse tahukana, välisviimistluseks on krohv. Varjendis on kaks iseseisvat siseruumi, läbi katuse tulevad tuulutuskorstnad. Kunagi seotud teiste positsioonidega kitsarööpmelise raudteeharu kaudu. Mõeldud 10-15 mehele. Sissepääs juurdeehituse kaudu. Sisemised konstruktsioonid on üle krohvitud.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hoone asub Tallinnas, Nõmmel, Vana-Mustamäe tn 61.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Imperaator Peeter Suure merekindlus oli osa Esimese Maailmasõja eel ja ajal Vene impeeriumi poolt rajatud hiiglaslikust kaitsesüsteemist, mis paiknes Soome lahe mõlemal kaldal. Mastaapse ja ehitamise ajal mitu korda muutunud sõjalise projektiga ei jõutud iialgi päris valmis, sest enne lõppes tsaarivõim. Siiski suudeti lühikese ajaga kogu Põhja-Eestis ehitada märkimisväärne hulk huvitavaid sõjalisi objekte, millest enamik on alles siiani. Praegusel Tallinna haldusterritooriumil paikneb mitmeid Peetre Suure merekindlusega seotud rajatisi, millest paljud on oluliselt mõjutanud Tallinna ajalooliste eeslinnade hoonestuse ja tänavate- ning kinnistutesüsteemi kujunemist ning omavad seega lisakas nende tähtsusele sõjaajaloo monumentidena ka laiemat kultuuriväärtust.</span>


source: A
code: 8838
name: Elamu Vana-Pärnu mnt. 15, 1950. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ühe põhikorruse ning katusealuse- ja keldrikorrusega ühepereelamuga. Elamu on kompaktse põhiplaaniga ning sellele liitub küljefassaadil väiksem kõrvalehitus-suvetuba. Eenduva hooneosa kohal asub väike lahtine rõdu. Hoone asub klombitud paest sokliosal milles asuvad väiksemad keldriaknad. Hoone fassaad on krohvitud, esifassaadi ilmestab klombitud paega dekoreeritud ümarkaarne keldriaken ning selle kohal olev ajastule tüüpiline suurem lilleaken.  Hoone on oma kujunduselt lihtne, esile võib tuua ajastule tüüpilist tõstetud räästast ning räästaalust konsoolkivi. Hoonel on lihtsa kujundusega erimõõdulised aknad, viilualusel ümar pööninguaken. Hoone peasissepääs asub küljel ning on esile toodud eenduva trepiosaga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1950ndatel aastatel individuaalelamute ehituse laines.</span>


source: A
code: 8839
name: Elamu Vana-Pärnu mnt. 17, 1950. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ühe põhikorruse ning katusealuse- ja keldrikorrusega elamuga. Hoone asub paekivist sokliosal, ülejäänud osas on krohvitud. Hoone sissepääs asub küljefassaadil ning tänavaäärsel fassaadil asub keldrikorruse osas hoonealusesse garaaži sissesõit. Esifassaadil, klombitud paega raamitud sissesõidu kohal asub lahtine rõdu. Rõduustele liituvad puidust luugid. Esifassaadil asub ka ajastu arhitektuurile tüüpiline suurem, väikeseruuduline lilleaken. Hoone sissepääs on esile toodud eenduva trepistikuga. Hoone on oma kujunduses üsna lihtne, ajastut iseloomustavad tõstetud räästas ning ümar pööninguaken, traditsionalistliku ilmega vintskapid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1950ndatel aastatel, sõjajärgse individuaalehituse laines.</span>


source: A
code: 8840
name: Elamu Vana-Pärnu mnt. 18, 1955. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ühe põhikorruse ning katusealuse- ja keldrikorrusega ühepereelamuga. Hoone asub klombitud paest sokliosal milles asuvad väiksemad keldriaknad. Hoone fassaad on krohvitud, esifassaadi ilmestab klombitud paega dekoreeritud aknaalune ja küljefassaadil on akendevaheline ala kujundatud tellistega. Hoone on oma kujunduselt lihtne, esile võib tuua ajastule tüüpilist tõstetud räästast ning räästaalust konsoolkivi. Hoonel on lihtsa kujundusega erimõõdulised aknad, viilualusel ümar pööninguaken. Esifassaadi sissepääsuosa on kujundatud tänavajoonelt algava paekivitrepiga, hoone sissepääsuks on ajastule iseloomuliku kujundusega puituks ühes ümara klaasitud osaga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu on ehitatud 1955. aastal sõjajärgselt levinud individuaalehituse põhimõtete järgi.</span>


source: A
code: 8841
name: Elamu Veetorni t. 4, 1903. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Veetorni 4 näol on tegemist ühekorruselise historitsistliku polügonaalse nurgatorniga ajaloolise elamuga. Tellisehitis asub Eesti Rahvusraamatukogu kõrval Veetorni tänaval. Rikkalikult liigendatud fassaadid on kaunistatud niššide ja tellis-historitsismile omase dekoratiivse tellislaoga. Hoonel on plekist kelpkatus, kõrged korstnad ja tornil kaheksanurkne telkkiiver, mille otsas tuulelipp. Hoone lõunaseina kroonib terav astmikviil. Säilinud on mitmed eri tüüpi stiili järgivad puitkanad ja välisuks lõunaseinas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on projekteeritud 1903. aastal arhitekt Otto Schott poolt. Algsest elamust sai nõukogude perioodil, täpsemini 1957. aastal, nn Laste Turismi-Ekskursiooni Jaam. 2017. aasta seisuga on hoones erinevad äri- ja bürooruumid.</span>


source: A
code: 8842
name: Elamu Wismari t. 10, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Wismari 10 näol on tegemist kahekorruselise kõrge ärklikorrusega puidust kortermajaga, mis põhiosas on viimistletud rõhtlaudisega. Antud hoonet on liigitatud Lenderi tüüpi maja suurendatud variatsiooniks, mis omab akende raamijaotuses ja üldkujus teatavaid viiteid juugendstiilile. Analoogset hoonet esineb Tallinnas mitmel pool mujalgi. Samalaadne on ka maja paekivist tulemüüri teisel küljel olev Wismari 12. Hoonele on tunnuslik tänavafassaadi paljuruudulise raamiga trepikojaaken ja juugendlik varikatus puidust klaasitud välisustega. Maja sokkel on klombitud paekivist ning Tallinna puidust kortermajadele iseloomulikult on dekoratiivsed ka selle saelõikelised sarika- ja pärliniotsad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Wismari 10 ja naabermaja Wismari 12 hoonete projekti autoriks on Anton Uesson (1879–1942). Kortermajas Wismari 10 elas ja töötas aastatel 1917–1937 kirjanik Mait Metsanurk (1879–1957).</span>


source: A
code: 8843
name: Elamu Wismari t. 12, 1910. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Wismari 10 ja 12 majadele annavad terpikoja- ja korteriakende peeneruuduline raamijaotus, aga ka  üldine fassaadikompositsioon ja eriti välisukse kujundus äratuntavalt juugendliku ilme. Hoone fassaade elavdavad erikujulised pööninguaknad. Lihtsa kompaktse mahuga puithoonele lisavad soliidust fassaadi liigendav keskrisaliit ja kõrge klombitud paekivist sokkel. Siiski ei ole siin tegemist jõuka suurkodanluse kortermajadega, nagu Süda-Tatari rajoonis või Kadriorus, hoonetesse kavandatud elamispinnad olid üsna pisikesed, interjöörikujundus lakooniline ja lihtne. Maja läbib keskelt pikk koridor, peatrepikoda ja tagatrepikoda pole omavahel jäigalt eraldatud. Pisut pidulikkust siiski lisab uhke paraadtrepp. Selline maja sobis elamispinnaks jõukamale järjele jõudud vabrikutöölistele ja tehnikutele, kuid kesklinna lähedus ja elementaarsete mugavuste olemasolu muutsid selle siiski vastuvõetavaks ka väikeametnikele ja vaesematele haritlastele, nagu näiteks algkooliõpetajad</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1910. aastal.</span>


source: A
code: 8845
type: ehitismälestis
name:
Peeter Suure Merekindluse kasarmubarakk Vääna  t. 5 koos kuuri, kuivkäimla ja krundi munakiviteedega, 1915-1916

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kasarmubarakk on traditsioonilisi ja historitsistlikke stiilivõtteid kasutav, ühekorruseline, poolviilkatusega puithoone. Hoone on tüüpiline kroonuarhitektuuri esindaja, kus on ohtralt kasutatud dekoratiivset saelõiget (nt viiluakende kaunistamisel) ja püst-horisontaallaudise mängu. Nimetatud detailid on tänaseks suures osas fassaadilt kaduma läinud. Barakkarhitektuurile tüüpiliselt on hoone ehitatud odavate ehitusmaterjalide ja -tehnikatega (sõrestikseinad, korraliku vundamendi puudumine, kitsas laudis, ümarpalgist katusesarikad). Hoone on põhiplaanilt ristkülikukujuline. Hoone katusel on säilinud kaks algset telliskivikorstent, korstnapitsi servas on karniis ja igal küljel kolm dekoratiivselt viltu asetatud telliskivi. Hoonele on hiljem korstnaid juurdeehitatud. Katuse põhjaküljel on säilinud algne viilkatusega vintskapp, mis on ka ainus sissepääs pööningule. Hoonel on säilinud enamus algseid kaheksase jaotusega aknaid, säilinud on mõned vanad klaasid ja kremoonid. Idafassaadil on kaks paari kaksikaknaid. Ajaloolised aknaalused dekoratiivsed saelõike detailid ja aknaalune vertikaalse laudisega vöö on hävinud. Lõunafassaadil on säilinud üks kolmest profileeritud puitdetailidega (konsoolid, sarikad) algsest varikatusest. Säilinud on ka valgmikaknaga tahveluks. Hoone põhjafassaadil on säilinud kaks algset viilkatusega tuulekoda. Fassaadi keskosas on kaks hilisemat päritolu ühekaldelise katusega tuulekoda. Ehitusaegsest sisearhitektuurist on säilinud vaid peene laudisega seinavooderdus ja mõned tahveluksed. Kuna puithoonetest koosnenud kasarmulinnakud on valdavalt hävinud, siis on tegemist sajandi alguse sõjaväearhitektuuri tänapäevaks vähe säilinud näitega. Baraki lähikonnas on ümberehitatud kujul alles mitmeid teisi kunagise kindlusraudteega seotud hooneid (Vääna 9 ja Vääna 17 jaamahooned, Salve 6 ringdepoo).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub Tallinnas, Nõmme linnaosas, Hiiu rahu kalmistust üle tee, Vääna tänava äärsel krundil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure Merekindluse süsteemi kuuluv kasarmubarakk koos kuuri, kuur-kuivkäimla ja hoovi munakivisillutisega rajati aastatel 1915-1916. Ühekorruseline kasarmubarakk ehitati raudtee- ning veduridepoo töötajate majutamiseks. Lisaks ehitati hoovi pikk kuur-kuivkäimla ja kõrvale väravatega kuur. Hoov sillutati munakividega. 
Kui Vääna raudteel avati 1920. aastatel reisiliiklus, kolis kasarmubarakki Nõmme-Väike raudteejaam, mille tarbeks muudeti hoone siseplaneeringut. 
1960. aastate lõpus asuti kitsarööpmelist raudteed asendama laiarööpmelisega, mille käigus suleti 1969. aastal raudteelõik Nõmme-Väikese raudteejaama ja Vääna vahel. Kasarmubarakk, mis oli tõenäoliselt selle ajani kasutusel jaamahoonena, kohandati 1960. aastatel ümber raudteetöötajate korterelamuks. Hoone kuulus kuni 1990. aastate alguseni Eesti Raudteele ning läks siis Nõmme Linnaosavalitsuse käsutusse. Tänaseks on kasarmubarakk ja selle juurde kuuluvad kuur ning kuur-kuivkäimla eraomanduses.</span>


source: A
code: 8846
name: Elamu Vääna t. 9 koos kuuri ja raudteejaama jäätmekastiga, 1915-1930. aastad
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>2-korruseline, valtsplekist viilkatuse ja väljaehitatud katusekorrusega puitelamu. Hoonel on paekivivundament ning laudadest välisvooder. Plastaknad on rekonstrueerimise käigus vahetatud originaalakende eeskujul tehtud kaheraamiliste pöördavanevate puitakende vastu ning välisuksed kaetud puidust tahveldisega. Samuti on välisuste kohale paigaldatud varikatused, arvestades hoonele iseloomulikke detaile. Rekonstrueerimise käigus on krundi põhjapoolsesse ossa ehitatud abihoone, mis asetseb paralleelselt tänavapoolse krundipiiriga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Vahemikus 1915-1930. aastal ehitatud raudteelaste elamu, mis moodustab koos Vääna 5 asuva Peeter Suure Merekindluse kasarmubaraki kuuri, kuivkäimla ja krundi munakiviteega (1915-1916) ühtse ansambli. 2010. aastatel on korterelamu rekonstrueeritud üksikelamuks ja ehitatud abihoone. Eelneva käigus on teostatud fassaadi remont, avatäidete vahetamine ja põhikonstruktsioonide avariiolukorra likvideerimine. Arhitektuurimälestisena arvel olevad kuur ja käimla on lammutatud.</span>


source: A
code: 8847
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Nõmme jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on lihtsa ühekorruseline paekivihoonega, mile iseloomulikumaks osaks on paksud raidkiviseinad. Hoone on põhimahtude poolest väike, kompaktne ja merekindluse tüüpjaamadele omase L-kujulise põhiplaaniga. Vundament ja kandvad põhimüürid on paekivist. Madala sokli paekiviseinaks üleminekut tähistab telliskividest vöö. Viilkatusega hoonele annavad aktsenti tellistest laotud aknasillused, karniisid ja laiad seina- ning nurgaliseenid. Aknaraamistused (algselt dekoratiivsed, punastest tellistest) on hilisemal ajal krohvitud. Põhi- ja katusekorrust eristab tellistest karniis. Samasugune ehisrida kaunistab ka seina ülemist osa. Dekoreerivad on tagasihoidliku profileeringuga sarikaotsad. Korstnapitsid on vanad, silikaatkivist (võimalik, et osaliselt ehitusaegsed, sest silikaaditaoline hall tellis tuli kasutusele juba tsaariaja lõpul ja seda materjali on ka teiste jaamahoonete puhul kasutatud).  Avatäited pole algupärased, esimesel korrusel on uued plastikaknad. Hoone viiludel on ümarkaaraknad, mida kaunistavad tellistest aknasillused. Hoone kolmest välisuksest on ühel varikatus (sekundaarselt lisatud ja hoone arhitektuuriga sobimatu). Väiksele hoonele annab mahtu juurde hoovi poole seoses katusekorruse väljaehitamisega arvatavasti nõukogude ajal lisatud horisontaallaudisega kaetud vintskapp. Interjööris pole säilinud algupäraseid detaile ega viimistluskihte. Krundil on puukuurid ning omanäoline kasvuhoone, mis on ehitatud rongiakendest. Tänava pool vana metallpiire (legendi kohaselt Peterburist toodud vana sillapiire).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tsaarivenemaale kuulunud Soome, Liivi ja Põhjalahe kaitsesüsteemi hakati rajama 1913. aastal kaks aastat varem valminud projekti järgi. Tallinna lähedal asuvate rannapatareide ülesandeks oli kaitsta Paljassaarele ehitatavat sõjasadamat ja laskemoona ladusid. Ehitus loodeti lõpetada 1916. aastaks, kuid majanduslike põhjuste tõttu ning tsaarivõimu lõpuga katkesid kõik pooleliolevad tööd. 1917. aastal anti käsk ehitada valmis kõige olulisemad hooned. Laiakavalise merekindluse ehitamisel mängis suurt rolli kitsarööpmelise raudtee ehitus. Valminuna võimaldas see transportida ehituseks vajalikke materjale ning edaspidi teenis see maa- ja mererinnet. Kindluseraudtee ühendas keskusega peaaegu kõiki maarindepositsioone. Raudtee ehitamisega kaasnesid jaama- ning mitmete abihoonete ehitamine. Olulisemad raudteejaamad olid ehitatud paekivist, mida täiendasid mitmed puidust kõrvalhooned – tööliste barakid, riistakuurid jms. Vääna tänava alguses asunud jaamakompleks on kandnud mitmeid nimetusi – Nõmme-Väike, Nõmme-Ida ja Nõmme II.  Antud jaamahoone ehitust alustati tõenäoliselt 1913-1914. aastatel ning ehitus jõudis lõpuni ja hoone võeti kasutusele 1916-17. aastatel. 1917. aastal ehitatud analoogne hoone paikneb Pääskülas (Vabaduse pst 183). Samasuguse lahendusega tänaseni säilinud paekivist tüüpjaamahooned asuvad Männikul, Hiiul, Liival, Tallinn-Väikses ja veel mõned väljaspool Tallinna.  Peeter Suure Merekindluse raudtee (Liiva-Vääna kitsarööpmeline liin koos kõrvalharudega) ühekorruselised paekivist tüüpjaamahooned moodustavad omaette tervikrühma tsaarivalitsuse-aegsete jaamahoonete seas. Vääna 17 hoonet kasutati ilmselt aktiivselt raudteejaamana ainult paaril aastal I Maailmasõja ajal. Seoses Vääna raudteel 1920. aastatel reisiliikluse avamisega kolis tsiviiljaamaks muutunud Nõmme-Väike jaam lähedalasuvasse puidust kasarmubarakki (tänapäeval Vääna 5), kus oli rohkem ruumi reisijate teenindamiseks. Tühjaks jäänud Vääna 17 hoone kohaldati elamuks.  Nõukogude ajal leiti  paekivihoonele omakorda uus funktsioon. Kivist alusmüür ja seinad võimaldasid anda hoone muretult avaliku sauna käsutusse. Vääna tänav on kandnud Nõukogude ajal nimetust Pioneeri tänav.  1960. aastate lõpus hakati kitsarööpmelist raudteed asendama laiarööpmelisega, reisirongiliiklus sellel suunal lõpetati ja raudtee jäi ainult Harku kivimurdu ja Mustamäe-tagustesse tööstusettevõtetesse viivaks kaubarongide haruteeks.  See piirkond muutus pärast reisiliikluse lõppemist kõrvalisemaks ja Vääna 17 maja lakkas tegutsemast saunana ning muudeti 1970. aastail uuesti elamuks. 1990. aastate alguses hoone erastati ning maja jagunes kolmeks korteriomandiks – kaks alumisel ja üks ülemisel (pööningu-) korrusel.</span>


source: A
code: 8848
name: Nõmme Saksa Lunastaja koguduse palvela, 1932, 1936. a.
type: ehitismälestis
same: A.8848
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Palvela on lihtsas, kuid pidulikus arhitektuurivormis, järgides Eesti kultushoonete põhjamaiselt tagasihoidlikku käsitlust. Hoone arhitektuuriline aktsent on suunatud peasissepääsuga otsaseinale, mille kõrgusesse suunatud viilu ja selle tipus asuva kellatorni vertikaalsust rõhutab seinapinnast väljaulatuv arhitektuurne kompositsioon ristiga, mille lõpetab kellatorni nelinurkne katus. Palvela interjööris on restaureerimistööde osakaal võrdlemisi vähene ja uusehitiste osa suur. Taastatud on orelirõdu ning restaureeritud sinna viiv paekivitrepp. Kavandatud ja taastatud on hävinud altar, kantsel ning altari kohal seinal olnud sümboolika, samuti kiriku istmestik. Õpetaja elamu ja palvela moodustavad ühtse arhitektuurse terviku. Pastori elamu on ühekordne kõrge viilkatusega puitehitis, katusest väljaulatuvate erkeritega ja lõunaküljel eenduva palkoniga. Põhikorruse ruumidele lisanduvad avarad keldriruumid ja restaureerimise käigus välja ehitatud katusekorrus. Algsel kujul on säilinud ja restaureeritud hoone tahveluksed ja aknad. Interjööris on säilinud kaks glasuurpoltidest ahju ning restaureeritud on spetsiaalse kujundusega puitlaudisega nn kassettlaed ja karniisid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1925. aastal müüs Nõmme Heakorra Selts Õie 10 krundi Nõmme Saksa Kiriklisele Ühingule, kes tellis samal aastal arhitekt Robert Natuselt (1890-1950) alale kiriku ja pastoraadi ehitamise projekti. Esimeseks sammuks oli õpetajamaja ehitamine endisele Heakorra Seltsi maja vundamendile, mis valmis 1929. aastal. Kiriku projekt valmis 1931. a., järgmise aasta mais alustati ehitust. 6. novembril 1932. a. õnnistati kirik sisse. 1940. a. anti kirikuhoone kasutada Paldiski luteri kogudusele. Sõjajärgsetel aastatel Saksa Lunastaja kirik rüüstati ja sealsed varad tassiti laiali. Hoonet kasutas laona Nõmme Tööstuskombinaat. 1949. aastal anti hoone ENSV Kunstnike Liidule ühisateljee loomiseks. Projektist asja ei saanud ning 1950. a. anti hoone 30. keskkooli õppetöökodade sisustamiseks. 1953. aastal ei soovinud kirikuhoonest välja kolida Kose rajooni tarbijate kooperatiivi ladu. 1956. aastal läks kirikuhoone lõpuks kooli valdusesse. 1957-1958. aastatel ehitati hoone Kommunaalprojektis koostatud projekti järgi kapitaalselt ümber. Saalile valati raudbetoonist vahelagi ja muudeti akende kuju. Esimesele korrusele sisustati metalli- ja teisele puidutöökoda. Pastoraadi hoonesse tehti kolm korterit. Muutused toimusid peale Eesti taasiseseisvumist ja 1994. aastal kolis kooli puutöökoda kirikuhoonest välja. Saksamaal kõik need aastad edasi tegutsenud kiriku selts loovutas 2003. aastal kiriku Nõmme Rahukogudusele, tingimusel, et  kirik taastatakse. Tööd kirikuhoone taastamiseks algasid 2005. aastal õpetaja Ove Sanderi ettevõtmisel. Taastamistööde projekti tegi arhitekt Fredi Armand Tomps (1928-). esimeste töödena veeti välja praht ning lammutati vahelagi. Ehitustööd lõpetati 2007. aasta oktoobris. Kuna kirik oli vahepealsetel aastatel kogu inventarist ilma jäänud, siis kavandati restaureerimise käigus uus altar ja kantsel ning Saksamaalt organiseeriti orel ja pingistik. Pastorihoone on aja jooksul kohandatud elamiseks mitmele perekonnale, mis on oluliselt muutnud hoone plaanilist lahendust. Väline arhitektuur on jäänud suuremate muudatusteta. 2008. aasta 31. augustil avati kirikus mälestusplaat Eesti Vabadussõjas langenud Balti rügemendi vabatahtlikele võitlejatele – baltisakslastele.</span>


source: A
code: 8849
name: Nõmme Saksa Lunastaja koguduse õpetaja elamu, 1928. a.
type: Elamu
same: A.8848
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pastori elamu on ühekordne kõrge viilkatusega puitehitis, katusest väljaulatuvate erkeritega ja lõunaküljel eenduva palkoniga. Põhikorruse ruumidele lisanduvad avarad keldriruumid ja restaureerimise käigus välja ehitatud katusekorrus. Algsel kujul on säilinud ja restaureeritud hoone tahveluksed ja aknad. Interjööris on säilinud kaks glasuurpoltidest ahju ning restaureeritud on spetsiaalse kujundusega puitlaudisega nn kassettlaed ja karniisid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pastoraat valmis arhitekt Robert Natuse (1890-1950) projekti järgi 1929. aastal. 1957-58. aastail ehitati hoone Kommunaalprojektis koostatud projekti järgi kapitaalselt ümber, mille käigus tehti pastoraadihoonese kolm korterit. Pastorihoonet on aja jooksul kohandatud elamiseks mitmele perekonnale, mis on oluliselt muutnud hoone plaanilist lahendust. Väline arhitektuur on jäänud suuremate muudatusteta.</span>


source: A
code: 8850
name: Elamu Õie t. 42, 1926. a.
type: Elamu
same: A.8850
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kompaktse põhiplaaniga krohvitud ühekorruselise elamuga. Hoone asub veidi eenduval madalal krohvitud sokliosal. Elamu katuseosa ilmestavad kaarja kujundusega vintskapid. Hoone esifassaadi vintskap on raamitud rikkaliku profiiliga, mille mõlemat külge jääb lõpetama kuul. Hoone raskekujuline katuseosa koos kaarjate vintskappide ja kuulikestega kannab endas neobarokseid tunnuseid. Hoone põhikorruse aknad on lihtsad kuuese raamjaotusega ning katusekorrusel segmentkaarsed aknad. Krunti ümbritseb uhke betoonaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arhitekt Robert Natus oli Nõmme esimene linnaarhitekt ning muuhulgas planeeris koos arhitekt Ernst Kühnertiga ning maamõõtja Karl Puhveliga Nõmme esimese korrastamise ja laiendamise kava. Lisaks arvukatele elamutele projekteeris Natus ka turuhoone ja Valdeku sauna. Natuse esimene Nõmmele projekteeritud elamu valmiski maamõõtjale Karl Puhvelile ning see valmis 1926. aastal.</span>


source: A
code: 8851
name: Betoonaed Õie t. 42, 1935. a.
type: ehitismälestis
same: A.8850
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on betoonientusiasti ning Estotsemendi nõuandebüroo juhataja, insener Andres Graueni rajatud betoonaiaga. Betoonist sokliosal asuv pitsiline aed on liigendatud samast materjalist aiapostidega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Betoonaed on rajatud 1935. aastal veidi varem, 1926. aastal Robert Natuse poolt projekteeritud elamu ümber.</span>


source: A
code: 8852
name: Suvila Õitse tn. 42, 1922. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>3-korruseline pööningukorrusega ja keldrita nelja korteriga elamu. Hoone esimese korruse välisseinad on paekivist, teise korruse välisseinad õõnetega betoonplokkidest, kolmanda ja pööningukorruse välisseinad on püstpalkidest, samuti kõik vaheseinad. Esifassaadi torn on puitkonstruktsioonis, tagafassaadi torn on 1960-ndatel aastatel lammutatud. Hoonet katab 1994 .a. ehitatud plekk-katus. Hoone välis- ja siseseinad ning laed on krohvitud lubikrohviga. Uksed on puidust tahveluksed, aknad tiheda raamijaotusega puidust paarisraamidega, põrandad valdavalt värvitud laudpõrandad. Üksikud ehitusaegsed sise-tahveluksed ja aknad on originaalis säilinud. Demonteerituna on säilitatud betoonist katuse ehisvaasid, neli rosetti esifassaadilt ja glasuurpottidest kamin elamu teise korruse korterist. Samuti on demonteeritud välistrepp, mis ootab taastamist. Krundil asub veel ühekorruseline abihoone, milles on kolm garaaži ja kuurid.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Algselt üürisuvilaks projekteeritud korterelamu on valminud mitmes ehitusjärgus 1920-1930-ndatel aastatel. Hoone ehitusplaani viseeris omanik Gustav Schneideri soovil insener W. Ilvest 15. juunil 1922. aastal. Plaani kinnitamine võttis aega ning 18. märtsil 1926 sai see Nõmme alevivalitsusest kõik vajalikud allkirjad. 1920. aastate Nõmme ehitistest on Õitse 42 planeeringu järgi üks uhkemaid – kolme risaliidiga esifassaad, trepikoja kohal vintskap, mida kroonib torn. Kõrget poolkelpkatust ilustavad skulptuurid ning teisele korrusele suunduv välistrepp. 1. jaanuariks 1928. aastal oli hoone kogu mahus valmis, puudusid veel osaliselt põrandad ja ahjud ning lõpule olid viimata maalritööd. Esimesed elanikud kolisid majaraamatu järgi sisse 1931. aastal. 1934. aastal müüdi hoone uuele omanikule, kes tellis 1937. aastal insener Aleksander Jommilt projekti maja ümberehituseks. 1941 maja natsionaliseeriti. 2002. aastal koostati elamu renoveerimisprojekt.</span>


source: A
code: 8881
name: Peeter Suure Merekindluse Humala positsiooni kaevikuliinid, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaevikud on rajatud osaliselt põllukuvidest põhjale, osaliselt mullale. Kaevikud on tugevalt rohtunud, kohati kasvab ka kõrghaljastus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1916.a.</span>


source: A
code: 8880
name: Peeter Suure Merekindluse Humala positsiooni rooduvarjend nr.1, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjend nr. 1 asub otse Vääna-Kumna tee ääres, Vääna klindilahe järsakus, u 1 km Humala mõisast põhja pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1916.a.</span>


source: A
code: 8879
name: Peeter Suure Merekindluse Humala positsiooni rooduvarjend nr. 2, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjend nr. 2 asub u 800 m mõisast loodes, Keila jõeoru serva juures ja 0,4 km maanteest eemal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1916.a.</span>


source: A
code: 8878
name: Peeter Suure Merekindluse Humala positsiooni varjenditevaheline tunnelisüsteem, 1916-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Küllaltki suur ühendustunnelite võrk, kogupikkus ulatus u 900 meetrini. Tunnel viib varjendist nr. 1 varjendisse nr. 2 ning esimesest Vääna klindilahe veerus leiduva väljapääsuni. Varjendist nr. 1 on tunnelit nr. 3 suunas jõutud kaevata u 15 m. Varjendist nr. 3 kulgeb allmaatee kuni väljapääsuni klindilahe serval (eelmisest kagu pool), kuid ka vastassuunas on tunnelit rajatud u 80 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1916.a.</span>


source: A
code: 8877
name: Peeter Suure Merekindluse Vääna- Posti positsiooni eriotstarbeline varjend nr. 1, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjend nr. 1 oli suurim kogu Peeter Suure Merekindluses. Põhiplaanilt oli nurkjas ehitis. Idaosa lõppes suure saalitaolise ruumiga, mille laeks oli kasutatud kaarjaid terastalasid. Saali all asus sellest veelgi laiem, kuid kõrge keldriruum, kuhu pääses treppi mööda. Sama trepp viis veelgi sügavamale tunnelitesse. Fassaadil on ikooninišš aastaarvuga 1917.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1917.a.</span>


source: A
code: 8876
name: Peeter Suure Merekindluse Vääna- Posti positsiooni rooduvarjend nr. 3, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjend nr. 3 on kuiv, kuid tunnelisse viiv trepp vett täis. Peale fassaadiuste leidub vertikaalne varuväljapääs avaga otsaseinas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1917.a.</span>


source: A
code: 8875
name: Peeter Suure Merekindluse Vääna- Posti positsiooni rooduvarjend nr. 4, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjend nr. 4 on veega täitunud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1917.a.</span>


source: A
code: 8874
name: Peeter Suure Merekindluse Vääna- Posti positsiooni rooduvarjend nr. 2, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjend nr. 2 on veega täitunud, sealt viib tunnel samuti veega täitunud varjendisse nr. 4. Tunnelil on 9 šurfi, mille raketisi võib osalt läbi vee näha. Näha võib ka varuväljapääsu otsaseinas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1917.a.</span>


source: A
code: 8873
name: Peeter Suure Merekindluse Vääna- Posti positsiooni rooduvarjend nr. 5, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Paepinnasesse süvistatud terasbetoon konstruktsioonis rajatis - rooduvarjend - pinnaga ca 300 m². Varjend nr. 5 on veega üle ujutatud, tunnel ja drenaaž puudub.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1917.a.</span>


source: A
code: 8872
name: Peeter Suure Merekindluse Vääna- Posti positsiooni varjenditevaheline tunnelisüsteem, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjendite vaheline ühendustunnelite võrk, tunnelitesse viib mitu sissepääsu, mille avad on rohtunud, osaliselt veega täidetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tunnelisüsteem on rajatud 1917. aastal.</span>


source: A
code: 8871
name: Peeter Suure Merekindluse mererinde Suurupi positsiooni idapoolse helgiheitja varjend, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tüüpiline kolmeruumiline helgiheitja varjend, mis sisaldab ka jõujaama. Esifassaadiga itta suunatud varjend on kaevatud neeme kõrge kalda sisse. Nõukogude sõjaväe poolt täiendati positsiooni 1-korruseliste silikaatehitistega (praeguseks varemetes).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Imperaator Peeter Suure Merekindlus oli 1913-1917 rajatud Peterburi merekaitse peapositsioon. Mererinde Naissaare, Aegna ja Suurupi patarei nähti ette Soome lahe riivistamiseks kui ka Paldiski-esise akvatooriumi kaitseks. Helgiheitja on mõeldud Suurupi poolsaare ja Naissaare vahelise väina valgustamiseks. Kolmeruumilisest helgiheitja varjendist viis kaldapealsele positsioonile vagonetitee.  Patareid koos helgiheitjatega (läänepoolne helgiheitja varjend õhitud) kasutas alates 1919 Eesti Merekindluse Staap, hiljem juba nõukogude sõjavägi. Viimase poolt on positsioonile ehitatud täiendavalt silikaathooned.</span>


source: A
code: 8870
type: ehitismälestis
name:
Peeter Suure Merekindluse Türisalu- Naage positsiooni kaevikuliinid koos jaovarjenditega, 1913-1917. a.

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Jaovarjendid mahutasid ca 10 meest. Jaovarjendid moodustasid kaevikuliinide koostisosa. Ehitusmaterjaliks oli betoon või puit, harvemini looduslik kivi. Aknad puudusid, laes oli korstnaava. Positsiooni kuulus kokku 6 jaovarjendit, 2 eraldi grupis üksteisest pisut eemal (eri kinnistutel). On ka 2 süvendit varjendite jaoks, ehitus jäi pooleli.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindlus - kaitserajatised ümber Tallinna, tähtis lüli Peterburi kaitsesüsteemis. Üldprojekt 1911, ehitamise algus 1913. Koosnes mere- ja maarindest. Jaovarjendid mahutasid ca 10 meest. Jaovarjendid moodustasid kaevikuliinide koostisosa. Ehitusmaterjaliks oli betoon või puit, harvemini looduslik kivi. Aknad puudusid, laes oli korstnaava.</span>


source: A
code: 8869
name: Peeter Suure Merekindluse Türisalu- Naage positsiooni rooduvarjend, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjendi/blindaazi fassaadi pikkus ca 30 meetrit, laius ca 9 meetrit; süvendi pikkus ca 60 meetrit. Betoonlagi on ca 2,5-3,5 m paks, sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Fassaadi ette ca 4 m laiusesse süvendisse laskub mõlemalt poolt kaldtee. Blindaaz kerkib maapinnast ca 2 meetrit. Maapealne lagi kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindlus - kaitserajatised ümber Tallinna, tähtis lüli Peterburi kaitsesüsteemis. Üldprojekt 1911, ehitamise algus 1913. Koosnes mere- ja maarindest. Türisalu-Naage positsioon oli allutatud Humala postitsiooni juhatusele. Vääna klindilahe paekaldasse ette nähtud blindaažidest valmis ainult üks, Naage külas. Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse. Rooduvarjendid mahutasid ca 120 meest.</span>


source: A
code: 8868
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 2, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>I ja II suurtüki blokist säilinud ainult varemed. III blokk (varjend) koos komandokeskusega on säilinud rahuldavalt. IV blokile on peale ehitatud silikaattellistest maja, varjendisse on kohandatud Eesti Mereside keskus.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei nr 2 pidi esialgse projekti kohaselt olema üsna primitiivne. Kui saavutati nõusolek osta Petrogradi kaitsesüsteemile kahureid USA firmalt "Bethlehem Steel", siis leiti kahe nn Ameerika patarei jaoks koht ka Peeter Suure Merekindluses: üks Naissaarele, teine antud kohale. Tolle aja kohta kaasaegne positsioon valmis kevadeks 1916. Suurtükid asusid teras/betoon konstruktsioonis betoneeritud blokkides. Komandopunkt koos jõujaamaga asus III suurtüki blokis. Patarei juurde oli toodud kindlusraudteeharu.</span>


source: A
code: 8867
type: ehitismälestis
name:
Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 3 helgiheitja varjendi vare ja positsioon, 1916. a.

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Mahukas kolmeruumiline helgiheitja varjend, mis sisaldab ka jõujaama. Positsioonile viis kunstliku kanjoni põhjas kitsarööpmeline vagonetitee. Positsiooni rajatis õhati. Nõukogude sõjaväe poolt täiendati positsiooni 1-korruseliste silikaatehitistega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Imperaator Peeter Suure Merekindlus oli 1913-1917 rajatud Peterburi merekaitse peapositsioon. Mererinde Naissaare, Aegna ja Suurupi patarei nähti ette Soome lahe riivistamiseks kui ka Paldiski-esise akvatooriumi kaitseks. Patarei nr 3 varustati 6-tolliste (152 mm) Canet tüüpi kahuritega, mis seisid varjatult betoonvarjendite kõrval. Komandopunkt oli patareist W-s.Patarei tulesektor kattis faarvaatri Naissaare ja mandri vahel. Seda ala valgustas kaks helgiheitjat. W-poolne (käsitletav) helgiheitja varjend oli massiivne, keldritega betoonvarjend koos diiselelektrijaamaga. Sealt viis kaldapealsele positsioonile vagonetitee. Varjendi juurde suundus munakivitee (säilinud). Teine prozektor asus kaugemal Ilmandu küla juures. Patareid koos helgiheitjatega kasutas alates 1919 Eesti Merekindluse Staap, hiljem juba nõukogude sõjavägi. Viimase poolt on positsioonile ehitatud täiendavalt silikaathooned.</span>


source: A
code: 8866
type: ehitismälestis
name:
Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 3 varemed koos hilisemate pealeehitustega, 1916, 1920-1927, 1950. a.

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Nelja suurtüki patarei. Suurtükid asusid betoneeritud alusel. Meeskonna ja laskemoona varjendid, ehitatud teras-betoon konstruktsioonis, asusid suurtükkide kõrval. Komandopunkt eraldi rajatisena patarei vasakul tiival.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Imperaator Peeter Suure Merekindlus oli 1913-1917 rajatud Peterburi merekaitse peapositsioon. Mererinde Naissaare, Aegna ja Suurupi patarei nähti ette Soome lahe riivistamiseks kui ka Paldiski-esise akvatooriumi kaitseks. Patarei nr 3 varustati 6-tolliste (152 mm) Canet tüüpi kahuritega, mis seisid varjatult betoonvarjendite kõrval. Komandopunkt oli patareist W-s.Patarei tulesektor kattis faarvaatri Naissaare ja mandri vahel. Seda ala valgustas kaks helgiheitjat. Alates 1919 anti patareid merejõudude juhataja alluvusse. Patareid nr 3 täiendati - korralikult ehitatud ja tugeva betoonrinnatisega alusele pandi 120-mm kahurid. Betoonist komandopunkti laeplatvormile valati väiksem tüsedaseinaline vaatlusruum, mille esikülje sisevooderdamiseks kasutati suurtükilaeva "Lembit" kahurikilpi. Patarei juurde viib munakivitee.</span>


source: A
code: 8865
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Suurupi jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hoone on tüüpprojekti järgi ehitatud ühekorruseline paekivist jaamahoone. Hoonel on  6-jaotuselised aknad ja 3 ukseava. Fassaade ilmestavad tellistest dekoratiivsed piirded ja telliskarniis. Interjöörides on säilinud vanu uksi, laudpõrandad, laud- ja krohvlaed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Niivõrd ulatusliku kindlussüsteemi rajamine ja kasutamine, nagu PSM, nõudis tingimata transpordivõrku. Eelkõige hakati ehitama raudteid lihtsustamaks ja kiirendamaks ehitusmaterjalide vedu. Raudteeharud viisid kõikide tähtsamate kaitsepunktide juurde.Suurupi merekindlusekompleksi juurde viis kindlusraudtee Sõrve sõlmjaamast raudteeharu,  mis laskus klindilt praeguse Tallinn-Klooga mnt. ja Suurupit ühendava harutee juures. Laskumispaiga kõrval, alumisel klindiastangul on Peeter Suure Merekindluse Suurupi jaamahoone.</span>


source: A
code: 8864
type: ehitismälestis
name:
Peeter Suure Merekindluse Suurupi rannakaitsepaterei nr. 2 helgiheitja varjend ja positsioon, 1916. a.

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kaheruumilise teras/betoon konstruktsioonis varjendini tuli patareist raudteeharu. Helgiheitjapositsioonini viis samuti raudtee. Varjendil on väravad, üksikud aknaavad. Betoonlagi on ca 3 m paks, raudtaladel lagedega siseruumid kõrged.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei nr 2 pidi esialgse projekti kohaselt olema üsna primitiivne. Kui saavutati nõusolek osta Petrogradi kaitsesüsteemile kahureid USA firmalt "Bethlehem Steel", siis leiti kahe nn Ameerika patarei jaoks koht ka Peeter Suure Merekindluses: üks Naissaarele, teine antud kohale. Tolle aja kohta kaasaegne positsioon valmis kevadeks 1916. Helgiheitja varjend asus suurtükialusest 300 m edelas, prozektor veeretati sealt rööbastel kaldaäärsele positsioonile.</span>


source: A
code: 8863
name: Peeter Suure Merekindluse valmimata rannakaitsepatarei nr. 1 kaks süvendit, 1916. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei nr. 1 juures valmisid ainult 2 süvendit, raiutud paekihtidesse 10 m sügavuselt 50 x 40 m. Esimene on tuletornist 300 m lõunas, teine sellest samal liinil veel 200 m edasi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1916.a. Patarei nr. 1 (14-tolliline Romanovite patarei) asus klindineemikul Suurupi Ülemise majaka juures, sellega ühisel põhja-lõuna joonel. Valmis ehitati ainult süvendid.</span>


source: A
code: 8862
name: Suurupi rannakaitsepatarei komando ja vaatluspunkt, 1950-1956. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1956 valminud võimas raudbetoon vaatlustorn koos maa-aluse komandopunkti varjendiga. Varjend muldkehandiga kaetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1950-1956.a. rannakaitsepatarei nr 3 täienduseks rajatud komando ja vaatluspunkt. Töötas ühes süsteemis 1913-1917 rajatud Peterburi merekaitse peapositsiooni Imperaator Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr 3 rajatistega, mille koosseisus patarei, 2 helgiheitjat ja komando vaatluspunkt.</span>


source: A
code: 8861
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Sõrve jaama veetorn, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kahekorruseline paekiviehitis, fassaadid ilmestatud dekoratiivsete kivist karniisidega, liseenidega ja aknapiiretega. Kasutusel elamuna.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sõrve jaama veetorn on valminud Peeter Suure Merekindluse osana 1917. aastal.</span>


source: A
code: 8860
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Sõrve jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on minimalistliku kujundusega militaararhitektuuri ilmeka näitega. Hoone on liigendatud põhiplaaniga, tahutud paekiviplokkidest ning algselt tsementkivikatusega. Hoone aknad on juugendliku kujundusega: alumises osas kahese jaotusega ning ülaosas väikeseruudulise jaotusega. Hoonel on üldmahus madal kelpkatus, küljel eenduval hoonemahul viilkatus, mille viilualusel on segmentkaarne aken.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on ehitatud 1917. aastal osana Peeter Suure Merekindlusest.</span>


source: A
code: 8859
name: Kivipurusti alus Peeter Suure Merekindluse Viti kaitsepositsiooni rooduvarjendi juures, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ristkülikukujulise põhiplaaniga ca 2,3 meetri kõrgune maakividest rajatis.</span>


source: A
code: 8857
name: Peeter Suure Merekindluse komandokeskuse ohvitseride eluvarjend, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kuulus maarinde I kaitsesektorisse, nimetus positsioon nr 1 ehk "A". Kujutas endast teatavas mõttes ühendavat lüli mere- ja maarinde vahel. Ohvitseride eluvarjend asus komandokeskusest ca 250 m kaugusel, olid omavahel ühendatud kitsa betoneeritud allmaakäigu kaudu. Varjendi peale on kuhjatud muldvall, kuhu on rajatud ka kaitsekraavi meenutav süvend (hilisem?). Katusel on näha üks ventilatsiooniava. Varjendis asus ka elektrijaam. Pikkus ca 50 m ja laius ca 15 m.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajatud 1913-17 PSM maarinde osana.</span>


source: A
code: 8858
name: Peeter Suure Merekindluse mere- ja maarinde ühendkomandokeskus, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Klindiesisel on vett täis tõkestuskraav.Varjendi laele, avarale vaatlusplatvormile, samuti alla sissepääsude juurde viivad laiad trepid. Sellest operatiivkeskusest suundub kitsas betoonist allmaakäik ca 250 m tagapool asuvasse ohvitseride eluvarjendisse. Keskuse betoonvarjendi pikkus on ca 45 m, laius (tavaliselt) ca 10 m. Betoonlagi on ca 2,5-3 m paks. Sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Varjendi lagi kerkib ümbritsevast maapinnast mõnevõrra kõrgemale. See on kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp), millel muld ja muru. Siselaed toetuvad raudtaladele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peterburi merekaitse  planeerimisel kindlustati alates 1913.a. ka tagalat. Ümber Tallinna ehitati välja maarinde kaitserajatised. Selle läänepoolseima  kaitsesektori positsioon nr 1 oli ühendav lüli mere- ja maarinde vahel. Seal paiknes koordineeriv keskus koos komandokeskuse ohvitseride eluvarjendi, ühendkomandokeskuse ja neid ühendava tunneliga.  Komandokeskus asub üsna klindi läheduses paekihtidesse raiutud süvendis.</span>


source: A
code: 8856
name: Peeter Suure Merekindluse Viti kaitsepositsiooni rooduvarjend, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjendi sissepääsud vee all (laeni vett täis), sissepääsu süvendisse moodustunud tiik. Varjendi laelt on mulle eemaldatud.  Varjeni laius ca 10 meetrit, pikkus ca 35 meetrit. Betoonlagi on (analoogide põhjal) ca 2,5-3 m paks. Sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Varjendi lagi kerkib ümbritsevast maapinnast minimaalselt.  See oli kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp), millel muld ja muru. Siselaed toetuvad raudtaladele, omaniku ütluste kohaselt välisuksi ei ole säilinud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peterburi merekaitse planeerimisel kindlustati alates 1913.a. ka tagalat. Ümber Tallinna ehitati välja maarinde kaitserajatised. Selle läänepoolseima kaitsesektori positsioon nr 1 oli ühendav lüli mere- ja maarinde vahel. Kõnealune rühmavarjend töötas koos Vääna-Viti koordineeriva keskusega, olles piirkonna eesliin. Lähedal on kaevikuid väikeste betoonvarjenditega. Varjend, vastavalt 10-40 mehele, moodustasind kaevikuliinide koostisosa.</span>


source: A
code: 8855
name: Peeter Suure Merekindluse Viti kaitsepositsiooni varjendite tunnelisüsteem, 1913-1917.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tunnelid on läbitavad, kuid halvas seisukorras.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tunnelisüsteem on rajatud vahemikus 1913-1917. aastatel.</span>


source: A
code: 8854
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee sild üle Vääna jõe, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tahutud maakivist sillasambad, üks ava, kaetud terasfermiga, kandeava ca 25 m. Sõidutee kaetud puiduga.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1917.</span>


source: A
code: 8853
name: Peeter Suure Merekindluse raudtee Vääna jaamahoone, 1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vääna raudteejaama peahoone on erinevalt teistest PSM jaamahoonetest puidust (enamus jaamahoonetest paekivist). See on kõrgemal paesoklil ühekorruseline viilkatusega hoone. Ristkülikulist põhiplaani liigendavad väljaastuvate eeskodadega sissepääsud. Fassaade ilmestavad püstlaudisega allääristus, nurgalauad, avatäidete piirdelauad. Suured aknaavad on üheksase ruudujaotusega. Siseruumides on säilinud kõrgeid tiibuksi, laudvoodriga lagesid, peegelvõlviga krohvitud lagi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Niivõrd ulatusliku kindlussüsteemi rajamine ja kasutamine, nagu PSM, nõudis tingimata transpordivõrku. Eelkõige hakati ehitama raudteid lihtsustamaks ja kiirendamaks ehitusmaterjalide vedu. Raudteeharud viisid kõikide tähtsamate kaitsepunktide juurde. Kõnealune raudtee viis PSM maarinde I kaitsesektori põhjapoolseima kaitsepositsioonile nr 3. Selleks oli valitud liivane metsaala Liikva, Vatsla ja Sõrve vahel. Sõrvest Vääna suunduvat raudteed plaaniti jätkata Humala suunas, kuid jäi pooleli. Raudteed ja jaamahoonet kasutati veel pärast II maailmasõda; praegu on hoone kasutuses elamuna.</span>


source: A
code: 8882
name: Peeter Suure Merekindluse Iru kaitsepositsiooni kaevikud koos varjenditega, 1917.a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Säilinud suur osa kaevikutest ja betoonist varjenditest.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Peeter Suure Merekindluse Iru kaitsepositsiooni kaevikud koos varjenditega asuvad Lool,  maa-alal, mis jääb Narva maanteelt Loole suunduva tee äärde.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>20. sajandi algul piirdus Peterburi kaitse Kroonlinna tõrjesüsteemist - patareid Kotlandi saarel ja selle vahetus läheduses (Suomenlinna). Lüüasaamine Vene-Jaapani sõjas (1904-1905), eriti aga rünnak Port Arturile sundis Venemaa Keisririigil oma riigikaitsekavad ülevaatama. Jaapanlaste edu tagas tõsiasi - kaitseehitised asusid kaitstavale objektile liiga lähedal. Kindluse saatuse määrasid vaenlase tunduvalt võimsamad kahurid. Paljud eksperdid leidsid, et võimaliku uue sõja korral tabaks Peterburi Port Arturi kurb saatus. Ja uue ohuna Läänemerel nähti just Saksamaa keisririiki, kus suuradmiral Alfred von Tirpitz arendas energiliselt merejõude. 1907. aastal tegi tsaar Nikolai II vastava korralduse asuda välja töötama Soome lahe kaitsekava.
Ehitustöid alustati 1911. Paljassaare sõjasadamale pani 1914. aastal nurgakivi viimane Venemaa keiser Nikolai II
Soome lahe ümbrusesse ehitati uusi laeva- ja õhutõrjepatareisid, varjendeid, kaitsekraave, kindlusraudteid ja -maanteid, sildu, väeosade linnakuid, sõjasadam, laevatehaseid, arsenale, ladusid, töölis- ja aedlinnu[1]. Ehitamise käigus tekkisid võimude ja maaomanike vahel maade võõrandamisega mitmesuguseid õiguslike probleeme, mis hiljem Eesti vabariigil tuli ära klaarida.[6]. Maa- ja mererinde projekteerijate vahelise nõrga koostöö tõttu toimunud valearvestute tõttu kavatseti 1916. aastal nihutada peaaegu kogu esialgselt planeeritud maarinnet Tallinna keskmest 3 - 7 km kaugemale:
•	I kaitsesektor seniselt Viti – Kodasema joonelt üle Türisalu – Humala joonele;
•	II kaitsesektor seniselt Hüüru – Pääsküla – Männiku – Raudalu joonelt üle Vääna-Posti/ Keila – Alliku – Pääsküla – Tammemäe – Saku – Sausti-Nõmme joonele ning sealt hiljem veel Sausti mõisa – Kurna/ Veneküla (Kiili) joonele;
•	III kaitsesektor seniselt Lehmja küla– Rae – Lagedi – Iru – Muuga joonelt üle Kurna/ Veneküla (Kiili) – Lehmja mõisa/ Kautjala – Saha – Kroodi – Uusküla joonele.
Esimese maailmasõja puhkemise tõttu aeglustus kindluse ehitamine, Saksa vägede lähenemise tõttu aastal 1918 jäi osa kindlustistest lõpetamata.
Allikad   Heino Gustavson, "Merekindlused Eestis 1914-1940", Olion, 1993,
Mati Õun, "Eesti merekindlused ja nende suurtükid 1918-1940", Tammiskilp, 2001
Петров М. А. Подготовка России к мировой войне на море. — М-Л.: Государственное военное издательство, 1926. Глава седьмая. Оборудование театров Балтийского и Черного морей</span>


source: A
code: 8883
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni rooduvarjend nr. 1, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pääsküla varjendite pikkus on olnud ca 41 m, laius ca 10 m, betoonlagi on 2,5 m paks, sama kõrged selle all asuvad siseruumid. Fassaadi ette olid lõhatud paepinnasesse kahelt poolt kaldteena laskuv süvend, kus uks(ed). Betoonkehandit kaitses pealt veekindel kiht - tõrvapapp, asfalt jms. Siseseinad toetusid külg-külje kõrval asetsevatele sirgetele või kaarjatele raudtaladele. Praeguseks on varjend purustatud ning muldkehandiga kattunud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pääsküla paekõlvikul asus kaitsepositsioon nr 6, mis hõlmas ka raskepatareipositsioone. Ühes asus väike elektrijaam. Omavaheliseks ühenduseks kaevati 1200 sülda tunneleid. Varjend nr 2 purustati osaliselt 1918.a Rooduvarjendid mahutavusega 120 meest olid projekteeritud mitmele maarinde positsioonile, kokku valmis neid 20, sj. Pääskülas 6. Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse.</span>


source: A
code: 8884
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni rooduvarjend nr. 2, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Varjendi pikkus ca 41 m, laius ca 10 m. Betoonlagi on 2,5 m paks, sama kõrged selle all asuvad siseruumid. Fassaadi ette lõhatud paepinnasesse kahelt poolt kaldteena laskuv süvend, kus uks. Betoonkehandit kaitses pealt veekindel kiht - tõrvapapp, asfalt jms. Fassaadi märgumise vältimiseks on selle ülaservas plekist pikk sademeveevari. Süvendi ja betoonkehandi vahe täideti puistematerjaliga, mille väljavarisemise takistamiseks ehitati fassaadiküljele kivimüürid. Ukse rauast. Siseseinad toetusid külg-külje kõrval asetsevatele sirgetele või kaarjatele raudtaladele.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pääsküla paekõlvikul asus kaitsepositsioon nr 6, mis hõlmas ka raskepatareipositsioone. Ühes asus väike elektrijaam. Omavaheliseks ühenduseks kaevati 1200 sülda tunneleid. Varjend nr 2 purustati osaliselt 1918.a Rooduvarjendid mahutavusega 120 meest olid projekteeritud mitmele maarinde positsioonile, kokku valmis neid 20, sj. Pääskülas 6. Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse.</span>


source: A
code: 8885
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni rooduvarjend nr. 3, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjendi/blindaazi fassaadi pikkus ca 30 meetrit, laius ca 9 meetrit; süvendi pikkus ca 60 meetrit. Betoonlagi on ca 2,5-3,5 m paks, sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Fassaadi ette ca 4 m laiusesse süvendisse laskub mõlemalt poolt kaldtee. Blindaaz kerkib maapinnast ca 2 meetrit. Maapealne lagi kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindlus - kaitserajatised ümber Tallinna, tähtis lüli Peterburi kaitsesüsteemis. Üldprojekt 1911, ehitamise algus 1913. Koosnes mere- ja maarindest.Pääsküla paekõlvikul asus kaitsepositsioon nr 6, kuhu ehitati 6 suurt blindaazi. Ühes asus väike elektrijaam. Omavaheliseks ühenduseks kaevati 1200 sülda tunneleid, mis jäid vooderdamata. Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse. Rooduvarjendid mahutasid ca 120 meest.</span>


source: A
code: 8886
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni rooduvarjend nr. 4, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjendi/blindaazi fassaadi pikkus ca 45 meetrit, laius ca 9 meetrit; süvendi pikkus ca 90 meetrit. Betoonlagi on ca 2,5-3,5 m paks, sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Fassaadi ette ca 4 m laiusesse süvendisse laskub mõlemalt poolt kaldtee. Betoonkehandi ja süvendiseina vahe on täidetud puistematerjaliga, mille väljavarisemise vältimiseks laoti fassaadi kõrvale kivimüür.Blindaaz kerkib maapinnast ca 2 meetrit. Maapealne lagi kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindlus - kaitserajatised ümber Tallinna, tähtis lüli Peterburi kaitsesüsteemis. Üldprojekt 1911, ehitamise algus 1913. Koosnes mere- ja maarindest.Pääsküla paekõlvikul asus kaitsepositsioon nr 6, kuhu ehitati 6 suurt blindaazi. Ühes asus väike elektrijaam. Omavaheliseks ühenduseks kaevati 1200 sülda tunneleid, mis jäid vooderdamata.  Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse. Rooduvarjendid mahutasid ca 120 meest.</span>


source: A
code: 8887
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni rooduvarjend nr. 5, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjendi/blindaazi fassaadi pikkus ca 50 meetrit, laius ca 9 meetrit; süvendi pikkus ca 100 meetrit. Betoonlagi on ca 2,5-3,5 m paks, sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Fassaadi ette ca 4 m laiusesse süvendisse laskub mõlemalt poolt kaldtee. Betoonkehandi ja süvendiseina vahe on täidetud puistematerjaliga, mille väljavarisemise vältimiseks laoti fassaadi kõrvale kivimüür.Blindaaz kerkib maapinnast ligi 3 meetrit. Maapealne lagi kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindlus - kaitserajatised ümber Tallinna, tähtis lüli Peterburi kaitsesüsteemis. Üldprojekt 1911, ehitamise algus 1913. Koosnes mere- ja maarindest.Pääsküla paekõlvikul asus kaitsepositsioon nr 6, kuhu ehitati 6 suurt blindaazi. Ühes asus väike elektrijaam. Omavaheliseks ühenduseks kaevati 1200 sülda tunneleid, mis jäid vooderdamata. Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse. Rooduvarjendid mahutasid ca 120 meest.</span>


source: A
code: 8888
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni rooduvarjend nr. 6, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rooduvarjendi/blindaazi fassaadi pikkus ca 45 meetrit, laius ca 9 meetrit; süvendi pikkus ca 90 meetrit. Betoonlagi on ca 2,5-3,5 m paks, sama kõrged on enamasti ka siseruumid. Fassaadi ette ca 4 m laiusesse süvendisse laskub mõlemalt poolt kaldtee. Betoonkehandi ja süvendiseina vahe on täidetud puistematerjaliga, mille väljavarisemise vältimiseks laoti fassaadi kõrvale kivimüür.Blindaaz kerkib maapinnast ca 2 meetrit. Maapealne lagi kaetud veekindla kihiga (asfalteeritud tõrvapapp).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindlus - kaitserajatised ümber Tallinna, tähtis lüli Peterburi kaitsesüsteemis. Üldprojekt 1911, ehitamise algus 1913. Koosnes mere- ja maarindest.Pääsküla paekõlvikul asus kaitsepositsioon nr 6, kuhu ehitati 6 suurt blindaazi. Ühes asus väike elektrijaam. Omavaheliseks ühenduseks kaevati 1200 sülda tunneleid, mis jäid vooderdamata. Betoonist varjendite sissepääsud ehitati põhimõttel, mis välistas mürsukildude sattumise siseruumidesse. Uksepiidad ja uksed tehti rauast. Varjendite siseruumide paigutus oli kõigil taotluslikult erinev. Koridorist suundus käik ühendustunnelitesse. Rooduvarjendid mahutasid ca 120 meest.</span>


source: A
code: 8889
name: Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooni varjenditevaheline tunnelisüsteem, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tunnelite laius ca 4 m, kõrgus ca 2,8 m. Tunnelite seinad vooderdamata, viimistlemata. Varjendite nr 1 ja nr 2 vahel esineb varisenud osi.
Oma ehitusajal I maailmasõja päevil kandis see varjendite ja tunnelite kompleks koos kaitsekraavide, välipatareide ning traattõketega ametlikult nimetust Imperaator Peeter Suure Merekindluse maarinde II kaitsesektori positsioon nr 6. Hilisemates arhiividokumentides on seda nimetatud Imperaator Peeter Suure Merekindluse Pääsküla positsiooniks. Positsioon nr 6 rajati Tallinn–Haapsalu raudtee ja Tallinn–Pärnu maantee sulustamiseks. Positsiooni kirdepoolne tiib pidi sulgema ka vastase võimaliku liikumise üle Pääsküla raba Nõmmele. Positsioonile pidid tulejõu andma 8 suurtükipatareid, millest üks asus Pääsküla (sellel ajal arvatavasti Tänassilma küla) paekõvikul, 6 Pääsküla jõe paremkaldal ja üks Kivimäel, tänapäevaste Olevi ja Põllu tänavate ristmiku lähedal. Viimane patarei oli ühesuurtükiline, kuid see suurtükk pidi olema 280 mm mortiir, mis oma 221 – 293 kilogrammiseid mürske pidanuks saatma kuni 8,8 km kaugusele. Sellest jätkunuks, et ulatuda 3,6 km Pääsküla positsioonist lõuna poole aga ka naabruses olevate Alliku ja Saku positsioonide ette. Selle mortiiri paigutamiseks valati betoonist ümmargune 8,9 m diameetriga ligi 2 m paksune alus; laoti selle kõrvale paekivist laskemoonakeldri müürid ja toodi positsioonile kindlusraudtee haru. Kuid 26,3 tonnine suurtükk jäigi kohale paigutamata. Positsiooni nr 6 tuumik asus Pääsküla paekõvikul tänapäevasest Tallinn–Pärnu maanteest ida pool, kuid tolleaegne maantee läbis siinseid kaitsepositsioone. Tolle tuumiku kaitsepositsioonid koosnesid 2–3 kaevikutereast ja nende ees olevatest traattõkkest, mis ümbritsesid Pääsküla paekõvikut kolmest küljest, jättes avatuks vaid põhjasuuna. Siinsele kaitsepositsioonile tuli kitsarööpmeline raudteeharu Pääsküla kindlusjaamast, mis jääb tänapäevase Vabaduse puiestee äärde. Positsioonil hargnes raudtee viieharuliseks. Pääsküla kaitsepositsioonist sirutus üle samanimelise raba Männiku kaitsepositsioonini traattõke, mille taga ei olnud kaitsekraave – ilmselt takistas selle kaevamist tollal veel küllaltki soine rabapinnas. Kuid kuival suvel (aga ka külmal talvel) oli raba jalameestele läbitav ja selle suuna sulgemiseks oli raba loode– ning põhjaserva liivikuisse ehitatud pikad mitmekordsed kaitseliinid nende ees oleva traattõkkega. Selle kaitsepositsiooni ühte kaevikusüvendit kasutas Eesti sõjaajaloo professori Mati Õuna isa Eduard Õun 1930.-ndate aastate keskel, ehitades sellele süvendile elamu, aadressiga Olevi tn 50 ja saades majale üsna väheste mullatöödega täiskeldri. Lääne pool asuva Alliku kaitsepositsiooniga sidus Pääsküla positsiooni 1–3 kordne
kaevikuteliin, mille ees (aga otse laiarööpmelise raudtee kõrval ka kaevikute vahel) oli traattõke. Kaevikud ja traattõke olid algselt vaid Pääsküla jõe lõunakaldal. 1200 m loode pool laiarööpmelist raudteed aga algas kaitsekraav ka jõe põhjakaldal ning kulges kuni Pääsküla ja Vääna jõe ühinemiskohta. Suur osa töid kõigi nende kaitseehitiste püstitamisel tehti I maailmasõja jooksul sõjavangide tööjõuga. Üks vangilaagreist asus otse ehitustandri kõrval, see andis nime tänapäevasele Laagri asumile. Teine vangilaager asus Allikul ja selle asukad olid tegevuses naaberpositsiooni väljaehitamisega. Kolmas laager asus siinkäsitletava positsiooni nr 6 tagalas Rahumäel. Neid laagreid ei põletatud ka Vene vägede lahkumisel 1918. aasta veebruaris ning vange ei tapetud ega võetud kaasa, nagu see II maailmasõjas praktikaks sai. Pääsküla, Alliku ja Rahumäe laagrid olid kasutusel ka Eesti Vabadussõja ajal, seal hoiti punaväelastest sõjavange. Pääsküla vastupanusõlme betoonvarjendeid jõuti valmis ehitada kuus, planeeritud seitsmendast varjendist sai valmis vaid süvend. Need olid meeskonnavarjendid, millest igaüks pidi mahutama ühe roodu (tänapäevases Eesti kaitseväes kompanii), sõjaoludes umbes 120 sõjameest. Varjendid on pikkusega 43…46,5 m, laiusega kuni 10,8 m ja kõrgusega ~ 6 m. Sellise varjendi ehitus algas süvendi kaevamisest, kusjuures süvend lõhati paepinnasesse 5…6 m laiem, kui pidi tulema varjend. Süvendi otstesse jäeti kaldsed sissesõiduteed, mistõttu kujunes süvendi kogupikkuseks kuni 80 m. Seejärel tasandati süvendi põhi tulevase varjendi mõõdus betooniga horisontaalseks. Seejärel püstitati seinte raketised ja valati need betooni täis. Armatuuri kasutati seejuures minimaalselt, kuna all oleva kaljupinnase tõttu ei olnud varjendil karta vajumisdeformatsioone, kaljusse süvistatuna ei saanud varjendi seinu tabada ka suurtükitulega. Rasked lennukipommid aga olid nende varjendite ehitamise ajal veel kasutusele võtmata. Kui varjendi seinad olid ettenähtud kõrguseni betoneeritud, laoti varjendisse jäävate ruumide kohale terastaladest laed. Kasutati kas sirgeid I–talasid või kaarteks painutatud talasid ja nii need kui teised laoti avale tihedalt külg–külje kõrvale. Selline suurte betoonvarjendite laekonstruktsioon oli neil aegadel levinud – see kaitses varjendilael lõhkeda võivate suurekaliibriliste suurtükimürskude toime eest. I maailmasõja eel oli tehtud lõhkekatseid selliste varjendite raudbetoonlagedega ja osutus, et armeeritud raudbetoon ei kaitse varjendis olevat meeskonda varjendi lael toimuva plahvatuse puhul. Lakke ei teki seda läbivat avaust, kuid betoonis leviv lööklaine lööb lae alumiselt pinnalt lahti betoonikamakaid, mis tabavad all olevaid mehi. Katsed näitasid, et sellise toime hoiab ära vaid küllaltki tugev teraslagi. Selle teraslae peale valati 10…12 cm paksune asfaltkiht, mis kaitses seda ülalt tuleva niiskuse eest, asfaldi peale aga umbes 3 m paksune betoonlagi. See kaeti omakorda bituumeni ja tõrvapapiga ning kui revolutsioonid veel alanud ei olnud ka murukamaraga.
Pääsküla (roodu) varjendeist oli neli (varjendid nr 2, 4, 5 ja 6) praktiliselt ühesuguse põhiplaaniga ning varjendid nr 1 ja 3 veidi erinevad. Üldreeglina oli aga neil kõigil sissesõiduteepoolses fassaadis 3 ukseava, millest kahe taga oli ühine kümnekonna meetri pikkune tunnelijupp, kust edasi varjendisse läks üks uks. Kuuldavasti võis sellesse pisitunnelisse varjule tõmmata mõned kerged välikahurid, kui vaenlane tulistas eriti raskeist kaliibreist. Varjenditel nr 2…6 on igaühel fassaadis 5 akent, mis lahinguolukorras suleti raudluukidega. Varjend nr 1 on ilma akendeta. Akendega ruumides elasid arvatavasti ohvitserid. Aknaga oli ka köök ja mitme auguga väljakäik. Varjendeil nr 2–6 kogu pikkuses ja varjendil nr 1 ligi 2/3 pikkusel ulatuv meeskonnaruum oli ilma akendeta, seal asusid tõenäoliselt kolmekordsed narid. Pääsküla varjendid on omavahel ühendatud paepinnasesse rajatud tunnelitega. Tunnelid on madalamas tasapinnas kui varjendid ja toimivad seetõttu varjenditele ka drenaažina, alandades põhjavee taset. Tunnelid lõhuti paepinnasesse lõhkelaengutega (seda näitavad puuraukude jäljed tunnelite seintes ja laes), lõplikult lõhuti aga neist kobestunud paekivi välja ilmselt kangide, vasarate ja kirkadega, vagonettidesse laadimine toimus käsitsi. Väljalõhutud pinnase äraveoks oli tunnelites vagonetiraudtee (tõenäoliselt laiusega 600 mm), millest on osaliselt säilinud liipreid ja vähemalt ühes kohas ka vagonettide pööramise koht. Vee– ja Põhjatunnel suundusid varjendite ühendustunneleist kirde ja põhjakirde suunas, neid mööda veeti ilmselt minema väljamurtud kivimaterjali. Väljatud paekivimi puistangud - miniterrikoonikud on ka varjendi 2 ning teiste šurfide ja varjendite juures.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Merekindluse projekt kiideti heaks 1913, mil algasid ka ehitustööd. Peterburi kaitseks, Soome lahte riivistav merekindluste süsteem pidi valmima 1917. I maailmasõda lõi plaanid segi ja valmis jõuti ehitada vaid kavandatust osa. Üks vähestest positsioonidest, mis projektijärgses mahus valmis, oli Pääsküla paenõlvale rajatu - kaitsepositsioon nr 6. Positsioon koosnes 6 rooduvarjendist ja neid ühendanud ühendus- ja drenaazitunnelitest. Tunnelid olid vajalikud väeüksuste varjatud liikumiseks ühest osast teise. 
Vene vägede pagemisel Tallinnast 1918. aasta veebruaris, jäid ka Pääsküla varjendid peremeheta. Seejärel haldas formaalselt kaitserajatisi Riigivaranduse osakond, mille likvideerimisel 1922. aastal loeti Peeter Suure Merekindluse rajatised Sõjaministeeriumile kuuluvaks. 1927. aasta 20. mail võttis Riigikogu vastu „Peeter Suure Merekindluse ja mereametkonna jaoks võõrandatud kinnisvarade korraldamise seaduse“. Selle kohaselt läksid kunagise Merekindluse kinnisvarad Sõjaväe Varustusvalitsuse ehituse – ja Korteriosakonnale. Tolles Korteriosakonnas olid majanduslikult mõtlevad mehed ja naised ning järgnenud aastail üüriti Pääsküla varjendeid lõhkeainete ja tuleohtlike värvidega tegelevatele firmadele „Lõhkevõime“, A. Kapsi ja Ko, Joh. Freibach, K. Jürgenson ja Kindral Lebedev. Üüri võeti varjendi pealt aastas 180 krooni, mis tänapäevastes kroonides teeb välja umbes 12 500 ehk veidi üle 1 000 krooni kuus.
Uus kasutus leiti osale Pääsküla varjendeist II maailmasõjale järgnenud okupatsiooni ajal, kui 1953-st aastast paigutati varjendeisse nr 1, 4 ja 6 Eestis õhuruumi valvava N Liidu õhukaitse komandopunkt. 1972. aastast hakati sealse varjendi nr 1 peale ja kõrvale ehitama suurejoonelist õhukaitsekeskust, mis mahutas siinset õhuruumi kontrolliva 14. õhukaitsediviisi komandopunkti ning seda teenindava 4. õhukaitse raadiotehnilise brigaadi komandopunkti. 14. õhukaitse diviisil oli N Liidu kokkukukkumise aastal (1991) Eestis 45 seniitrakettide patareid ja kolm hävituslennuväe polku; diviisi viimaseks ülemaks oli Dagestani päritolu tabassaraani vürst, lennuväe kindralmajor Zijautdin Abdurahmanov.</span>


source: A
code: 8890
name: Peeter Suure Merekindluse Harku sõjaväelinnaku jääkelder, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Igal kaitsepositsioonil oli oma linnak, kus esialgu elasid ehitajad, hiljem ka sõjaväelased. Hooned paiknesid lähitagalas, vaevalt mõnesaja meetri kaugusel eesliinist. Harku sõjaväelinnak annab hea pildi sellisest kompleksist. Ümber nelinurkse paraadplatsi asuvad ühekorruselised hooned - kasarmu, komandandi ja ohvitseride elamu, saun-pesumaja-leivatöökoda (majandushoone). Kompleksi kuulub ka jääkelder. Hooned on säilinud ja suhteliselt vähe ümber ehitatud (v.a. majandushoone). 1918. aasta kevadel, kui sõjaväelinnak läks Saksa okupatsioonivägede kätte, rajati sinna vangilaager. Saksa vägede lahkudes võttis linnaku üle Eesti Vabariik ning kasutas seda samuti kinnipidamiskohana (teadaolevalt 1920. aastatest naiste vangilaagrina). Nõukogude perioodil kuulusid hooned Harku sovhoosile.

Tellistest ja paekivist ühekorruseline jääkelder on paekehandi osas lameda telkkatusega ning tellisseintega vormistatud peasissepääsu osas viilkatusega. Hoone arhitektuur on lahendatud omaaegses esinduslikus kroonu-stiilis. Lisaks puhtalt tahutud paefassaadile ilmestavad hoonet telliskarniisid, pidulikumalt vormistatud sissepääs ja tellistest silluskaared.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1913 ehitati Harku mõisa karjaaitade juurde Peeter Suure Merekindluse Harku kindlusobjektide sõjaväelinnakusse viie hoone hulgas ka jääkelder. See paiknes riviõppuseväljakust lõunas.</span>


source: A
code: 8891
name: Peeter Suure Merekindluse Harku sõjaväelinnaku kasarmu, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Igal kaitsepositsioonil oli oma linnak, kus esialgu elasid ehitajad, hiljem ka sõjaväelased. Hooned paiknesid lähitagalas, vaevalt mõnesaja meetri kaugusel eesliinist. Harku sõjaväelinnak annab hea pildi sellisest kompleksist. Ümber nelinurkse paraadplatsi asuvad ühekorruselised hooned - kasarmu, komandandi ja ohvitseride elamu, saun-pesumaja-leivatöökoda (majandushoone). Kompleksi kuulub ka jääkelder. Hooned on säilinud ja suhteliselt vähe ümber ehitatud (v.a. majandushoone). 1918. aasta kevadel, kui sõjaväelinnak läks Saksa okupatsioonivägede kätte, rajati sinna vangilaager. Saksa vägede lahkudes võttis linnaku üle Eesti Vabariik ning kasutas seda samuti kinnipidamiskohana (teadaolevalt 1920. aastatest naiste vangilaagrina). Nõukogude perioodil kuulusid hooned Harku sovhoosile.

Kasarmu on ristkülikulise põhiplaaniga ühekorruseline ja viilkatusega puithoone. Laudvoodriga viimistletud fassaad on liigendatud keskse ja nurgarisaliitidega. Kõrged ja sihvakad aknad on paigutatud sümmeetriliselt. Siseruume jaotab piki maja kulgev keskne koridor.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>1913 ehitati Harku mõisa karjaaitade juurde Peeter Suure Merekindluse Harku kindlusobjektide soldatitele roodukasarmu. See paiknes koos kõrval asuva kivist köögiga põhja pool riviõppuseväljakut, lõuna pool paiknesid komandandi ja ohvitseride elamu ning nende vahel tellistest ja paekivist jääkelder.</span>


source: A
code: 8892
name: Peeter Suure Merekindluse Harku sõjaväelinnaku komandandimaja, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Komandandimaja on U-kujulise põhiplaaniga ühekorruseline kelpkatusega hoone. Põhimahule liituvad kolm tuulekoda. Kuigi hoone üldkuju on sümmeetriline, siis ruumijaotus hoone sees on vabam. Põhiplaan näib olevat säilinud küllalt algsena. Maapealne sokli osa on laotud lubimördiga korrapärase kujuga graniitplokkidest. Algsetest paekiviastmetega välistreppidest on säilinud vasakpoolse tuulekojaploki esikülje poolne trepp ja parempoolse tuulekoja trepp. Ülejäänud betoonist valatud kaks treppi on hilisemad. 
Hoone katusekate on tehtud tsingitud tahvelplekist ühekordsete valtsidega. Katus on olnud rauamennikuga punaseks värvitud, kuid see on täielikult hävinud. Katuse pinnast astuvad välja neli poolringi-kujulist pööningut valgustavat vintskappi. Hoone kandvad seinad on ehitatud 15 cm läbimõõduga rõhtpalkidest. Välisseinad on arvatavasti algselt olnud kaetud voodrilaudadega, kuid aastakümneid tagasi on välislaudis eemaldatud ja seinad on kaetud TEP-plaadiga ning krohvitud tsementkrohviga. Laudvooder on alles vaid tuulekodadel. 
Hoone originaalseid välisuksi säilinud ei ole, ukselehed on kõik hilisemad. Tuulekodade uste piitade osad ja piirlauad on säilinud.
Säilinud algseid siseuksi on kokku viite erinevat tüüpi. Uste piirlaudu esineb kahte erinevat tüüpi. On säilinud ka lihtsaid hingi ja üksainuke lukukilp. Peale nende uste on mõned selgelt hilisemad uksed.
Enamus akendest on ümber tehtud. Põhiakendest ei ole ükski algse klaasijaotusega.
Hoone koridorides on 153 cm kõrgune püstlaudadest seinapaneel. On säilinud üks pottidest ahi, mille täpne vanus ei ole teada.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure Merekindluse rajamisega 20. sajandi alguses rajati ka Harku sõjaväelinnak. Igal kaitsepositsioonil oli oma linnak ja hooned paiknesid lähitagalas, vaevalt mõnesaja meetri kaugusel eesliinist. Harku sõjaväelinnak annab hea pildi sellisest kompleksist. Hooned on säilinud ja suhteliselt vähe ümber ehitatud (v.a. majandushoone). 1918. aasta kevadel, kui sõjaväelinnak läks Saksa okupatsioonivägede kätte, rajati sinna vangilaager. Saksa vägede lahkudes võttis linnaku üle Eesti Vabariik ning kasutas seda samuti kinnipidamiskohana (teadaolevalt 1920. aastatest naiste vangilaagrina). Nõukogude perioodil kuulusid hooned Harku sovhoosile. Praegu seal asuvad korterid.</span>


source: A
code: 8893
name: Peeter Suure Merekindluse Harku sõjaväelinnaku majandushoone, 1913. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Igal kaitsepositsioonil oli oma linnak, kus esialgu elasid ehitajad, hiljem ka sõjaväelased. Hooned paiknesid lähitagalas, vaevalt mõnesaja meetri kaugusel eesliinist. Harku sõjaväelinnak annab hea pildi sellisest kompleksist. Ümber nelinurkse paraadplatsi asuvad ühekorruselised hooned - kasarmu, komandandi ja ohvitseride elamu, saun-pesumaja-leivatöökoda (majandushoone). Kompleksi kuulub ka jääkelder. Hooned on säilinud ja suhteliselt vähe ümber ehitatud (v.a. majandushoone).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Hoone on rajatud 1913. aastal. 1918. aasta kevadel, kui sõjaväelinnak läks Saksa okupatsioonivägede kätte, rajati sinna vangilaager. Saksa vägede lahkudes võttis linnaku üle Eesti Vabariik ning kasutas seda samuti kinnipidamiskohana (teadaolevalt 1920. aastatest naiste vangilaagrina). Nõukogude perioodil kuulusid hooned Harku sovhoosile.</span>


source: A
code: 8894
name: Peeter Suure Merekindluse Harku sõjaväelinnaku ohvitseride elamu, 1913. a.
type: Elamu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Igal kaitsepositsioonil oli oma linnak, kus esialgu elasid ehitajad, hiljem ka sõjaväelased. Hooned paiknesid lähitagalas, vaevalt mõnesaja meetri kaugusel eesliinist. Harku sõjaväelinnak annab hea pildi sellisest kompleksist. Ümber nelinurkse paraadplatsi asuvad ühekorruselised hooned - kasarmu, komandandi ja ohvitseride elamu, saun-pesumaja-leivatöökoda (majandushoone). Kompleksi kuulub ka jääkelder. Hooned on säilinud ja suhteliselt vähe ümber ehitatud (v.a. majandushoone).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Elamu rajati 1913. aastal. 1918. aasta kevadel, kui sõjaväelinnak läks Saksa okupatsioonivägede kätte, rajati sinna vangilaager. Saksa vägede lahkudes võttis linnaku üle Eesti Vabariik ning kasutas seda samuti kinnipidamiskohana (teadaolevalt 1920. aastatest naiste vangilaagrina). Nõukogude perioodil kuulusid hooned Harku sovhoosile.</span>


source: A
code: 8895
name: Peeter Suure Merekindluse Hüüru patarei, 1913-1917. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei koosnes neljast platvormist rataslafettidele ning neljast laskemoonavarjendist (igaühe maht 50 kuupmeetrit). Läbi varjendiesikute ja platvormidest mööda kulges kivivooderdisega süvend (ühendustee) sügavusega umbes 1 m. Patareini oli toodud raudteeharu. Varjendid on säilinud, ühendustee jälgitav, platvormidest vähe alles.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Peeter Suure merekindluse maarinde osa, haubitsapatarei kuulus II kaitsesektorisse (fort nr. 5). Fort nr. 5 kavatseti ehitada Harku ja Hüüru mõisa vahele. Dokumendid ei täpsusta lokalisatsiooni. Fordi rajamine jäi jalgu uute ja kaugemate positsioonide ehitamisele, mistõttu ei alustatud isegi süvendite kaevamist. Valmis sai 12-tolline haubitsapatarei otse Vääna jõe paremkaldal mõisa vastas.</span>


source: A
code: 8896
name: Miiduranna tähtkantsi varemed, 1727. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tähtkantis olid oma põhiplaanilt taevatähte meenutavad muldkantsid. Poolsaare tipu kõrgendikule rajatud ehitisest on säilinud u. 4m kõrgused vallid. Idaosa hävinud. Ala võsastunud. (KKT)</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärast Uusikaupunki rahu kehtestamist 1721 pidas Peeter I vajalikuks ehitada Tallinna lahe sulgemiseks tähtkrantsid. 1726 alustati kavandatu väljaehitamist. 1727 olid 3 kantsi  valmis. Ehitustöid juhatasid fortifikaator - kindral J.L.P.Luberace ja tema abi insener-kapten Ruch. (KKT)</span>


source: A
code: 8897
name: Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr. 13, 1915. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1915 rajatud nelja 130 mm suurtükiga rannakaitsepatarei (kahurialused koos varjenditega ja neist paremal komandopunkt). Osaliselt õhitud 1918, kuid taastatud, kasutusele võetud 1922. Täielikult purustatud 1941.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Patarei nr 13 rajati Peeter Suure Merekindluse osana 1915.aastal nelja 130 mm suurtükiga rannakaitsepatareina - kahurialused koos varjenditega ja komandopunkt. Patarei õhati osaliselt 1918, kuid taastati ning võeti kasutusele 1922. Kaitseehitised purustati taas 1941, millistena on tulepunktid I, II ja komandopunkt käesolevani säilinud. Kindlustused on oma aja kohta väljapaistvad sõjateaduse ja ehitustehnika saavutused ning iseloomulikud ainult tollele ajastule. Patarei purustamine ja ülesehitamine on kõnekas allikas järgnevatest ajalooperioodidest.</span>


source: A
code: 8898
name: Tammneeme rannakaitsepatarei, 1928-1930. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Patarei koosneb neljast betoonist silinderajast kahurialusest, mis paiknevad meetripaksuste rinnatiste taga. Kuid ainult ühe kõrval oli betoonvarjend meeskonnale ja laskemoonale. Patarei vasakul tiival paikneb betoonist komandopunkt. Tagapool vanal kaldaterrassil oli sõjaväelinnak. Maanteelt patareini ehitati munakivitee.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Rajati 1920. aastate algul nn. vana positsiooni komandipunkt.  Peagi  leiti õigustatult et tulesektor on väheefektiivne. Olukorra parandamiseks projekteeriti senisest edela poole kaldaterrassile uus, mille eeltööd algasid 1928. 1930 valmisid kõik neli kahurialust. tööd kestsid 1934.a.-ni.</span>


source: A
code: 8899
name: Tammneeme rannakaitsepatarei meeskonna kasarm, 1930. a.
type: ehitismälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Keskmise suurusega, ühekordne puithoone, mis viimistletud püstlaudisega. Kaetud kelpkatusega, mille räästa all lai katusekarniis. Sümmeetrilise liigendusega fassaadi keskel sissepääs, mille peal  omapäraselt kõrge kolmnurkfrontoon.  Suured kahepoolega aknad tiheda 16-ruudulise jaotusega.  Akende vahele jääv seinapind liigendatud veidi  eenduvate laudadega.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ehitatud 1920- ndatel.</span>


source: A
code: 8900
name: Ohvritamm, II at.
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 491
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ohvripuu on õõnsa tüvega umb. 8,5 m kõrgune ja umb. 5 m läbimõõduga puu. (1971. a.)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Emmaste (end.Tärkma) küla, Tamme talu, Emmaste küla teeristist 400 m kagus, sidejaoskonna juures.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>2 fotot 1981. a.-st; reg. kaart 1926. a.</span>


source: A
code: 8901
name: Pelgupaik "Saunaseljamägi", II at.
type: Pelgupaik
alt_id: 490
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Muda (end. Lepiku ) küla, kv.166 ja 170 piiril, metsas.
Edelast-kirdesse umb. 300 m pikkune, loodest-kagusse umb. 125 m laiune ja umb. 1-1,5 m kõrgune saar keset soist heinamaad. Idast on ta veidi kõrgema heinamaaribaga ühenduses madala seljandikuga. Künka äärtel, eriti põhjapoolses osas esineb arvukalt umb. 2 m läbimõõduga ja 20-25 cm sügavusega ümmargusi auke. Nende vahel asuvad piklikud umb. 30 cm kõrgused künkad. (1971. a.)</span>


source: A
code: 8913
name: Kivikalme, I a.-tuh. I pool
type: Kalme
alt_id: 2486
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kurisu (end. Metsaküla) küla, Kalma talu õues, elumaja varemete ja keldri vahel.</span>


source: A
code: 8925
name: Kivikalme "Kalmavare", I a-tuh I pool e. Kr.
type: Kalme
alt_id: 508
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme on ümmarguse põhiplaaniga, kumera kujuga, läbimõõdult 5 m ja ligi 70 cm kõrgune kamaraga tugevasti kaetud vare. Läbi kamara ulatuvad raudkivide nukid nähtavale.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kõpu küla, Koneste talu (põhjapoolse Rohu talu ja lõunapoolse Sepa talu vahel) kv.97, aida taga.</span>


source: A
code: 8926
name: Kivikalme "Kalmavare", I a-tuh I pool
type: Kalme
alt_id: 509
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme on põhiplaanilt ümmargune, läbimõõt N_S suunas 9 m ja ristipidi ca 8 m (kivistiku äärmistest servadest mõõdetuna aga 10,5 m). Kõrgus vaevalt 0,5 m. Kompaktsem kalmeosa kivistiku kesk- ja lääneosas on läbimõõdult 8-9 m. Kalme on üsna tugevalt kamardunud.</span>


source: A
code: 8930
name: Kivikalme "Kalmavare", I a.-tuh. I pool
type: Kalme
alt_id: 2481
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Mägipe (end. Suurepsi) küla, Madise talu, kivikalmest nr. 505 (Indreku talu maal) u. 200 m kagus, Ristna-Kärdla maanteest u. 900 m põhjas, kv.44, rohumaa ääres, puude all.</span>


source: A
code: 8931
name: Kivikalme "Kalmavare", I a-tuh I pool
type: Kalme
alt_id: 505
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme on NS suunas u 10m pikk ja OW suunas ligi 8 m lai. Kalme kõrgus 0,5-1 m. Kalme pealispind üsna tasane, servad lauged. Kalme on kaetud tiheda mättaga, millest ulatuvad välja suuremad ja väiksemad raudkivide nukid ning paetükid,</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mägipe (end. Suurepsi) küla, Indreku talust u. 200 m põhja-loodes.</span>


source: A
code: 8941
name: Kivikalme, I a-tuh. e. Kr.
type: Kalme
alt_id: 503
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Pühalepa küla, Pühalepa kirikust u. 1 km ja "Otimäest" 750 m kirdes.</span>


source: A
code: 8940
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 504
name:
Rahvapärimustega seotud koht "Otimägi", "Põlise leppe kivid", "Püha leppe kivid", I a-tuh lõpp e. Kr.

description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Neljanurgelisel, u 1500 m2 suurusel, maapinnast paarkümmend cm madalamal mullast puhastatud paesel alal asub suur püramiiditaoline kivikuhelik. Suured maakivid asuvad mittekorrapäraselt hunnikus. Kuheliku ümbermõõt u. 7 m, kõrgus loodest 2,7 m. Neljanurgelise ala äärtel leidub suuremaid kive. (1971)</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Pühalepa küla, Pühalepa kirikust u. 400 m põhja pool, külavaheteest idas.</span>


source: A
code: 8943
name: Kultusekivi, I a-tuh e. Kr.
type: Kultusekivi
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Aseri küla tuumikust ca 1 km loode pool, Kraavi ja Keskküla taludest vastavalt 600 ja 700 m loode suunas, külast Kalvi mõisa juurde viiva põllutee serval.</span>


source: A
code: 8944
name: Kultusekivi, I a-tuh e. Kr.
type: Kultusekivi
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Aseri küla tuumikust ca 800 m lääne pool, Kraavi talust 600 m lääne-edelas, Kalvi-Aseri mnt-st 250 m lõunas.</span>


source: A
code: 8945
name: Kivikalme, I a-tuh lõpp II a-tuh algus
type: Kalme
alt_id: 783
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmu talu, Väike-Kärkküla ja Kestla teest 250 m lõuna suunas, majaka all.</span>


source: A
code: 8947
name: Kultusekivi, I a-tuh e. Kr.
type: Kultusekivi
alt_id: 3-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Tallinn-Peterburi mnt-lt Koogu külla minevat teed mööda ca 350 m, lääne pool teed põllul, end. Sandri talust ca 400 m põhja-kirdes.</span>


source: A
code: 8948
name: Kultusekivi, I a-tuh e. Kr.
type: Kultusekivi
alt_id: 4-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalvi teeristi autobussipeatusest 300-350 m edela ja lääne pool põllul.</span>


source: A
code: 8962
name: Pelgupaik "Kukelinn", II a-tuh.
type: Pelgupaik
alt_id: 786
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>end. Avinurme mõisast ca 2,5 - 3 km ida suunas, "Suursoo" edelaosas, Kurista MM, kv. 118 (?).

Pass:</span>


source: A
code: 8963
name: Kalmistu, 15.-17. saj.
type: Kalmistu
alt_id: 843
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Votikvere(Ulvi)-Rakvere mnt-st 300 m ida pool, karjalauda idaotsast 40-100 m ida pool.</span>


source: A
code: 8969
name: Kalmistu, 16.-17. saj.
type: Kalmistu
alt_id: 2060
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Pootsiku (end Nurme) küla, end. Vanaküla talust 50 m edelas, vanast Iisaku-Alajoe mnt-st  läänes, uuest Iisaku-Alajoe mnt-st 250 m edelas.</span>


source: A
code: 8970
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 792
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Männimäe talu, korgendikul, "Sõrumäel", Jõhvi-Tartu maanteest vahetult lääne pool, Männimäe talu ja mnt. vahelisel alal.</span>


source: A
code: 8982
name: Ohvritamm
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 796
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kuremäe kloostri maa-alal, postkontori juurest "Püha allika" juurde viivast teest vasakul.</span>


source: A
code: 8984
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 800
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kolhoosi laudast 100-200 m lääne pool, külavahetee ja lauda juurde viiva tee kolmnurgas.</span>


source: A
code: 8985
name: Kivikalme, I a-tuh. - II a-tuh. algus
type: Kalme
alt_id: 90-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>end. Revino küla, Tallinn-Leningradi mnt-st 60 m edelas, Jõhvi aiandi territooriumil.</span>


source: A
code: 8986
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>küla tuumikus, end. koolimajast vahetult lõunas (100x100 m ala).</span>


source: A
code: 8987
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>küla tuumikust (Jõhvi-Kohtla mnt-st) 600-800 m lõunas, ... ja ... talu ümbruses, kahel pool teed (200x300 m ala).</span>


source: A
code: 8988
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Jõhvi-Kohtla mnt-st 300 m põhja pool, end. Kahula koolimajast 550 m loode pool põllul.</span>


source: A
code: 8991
name: Kalmistu, I a-tuh. I poola
type: Kalmistu
alt_id: 801
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>end. Liiva ja Liivaaugu talu, Sompa raudteejaamast ca 1,5 km Kohtla suunas.</span>


source: A
code: 9196
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 568
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme on kaetud lehtpuu võsaga. Kalme pinnal, võsa all rohukamar puudub, keskosal asetseb siin-seal suuri sammaldunud raudkive. Kalme väliskuju on võsa tõttu võrdlemisi raskesti jälgitav. Kalme ligikaudsed mõõtmed on järgnevad: Pikku põhja-lõuna suunas 10-12 m , ida-lääne suunas 12 m ja kõrgus 30-40 cm. Need andmed langevad enam-vähem kokku ka H. Moora 1921.a Laiuse kihelkonna kirjelduses toodutega (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kivikalme kuulub neljast kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9196-9199). Kalmed paiknevad külast lääne pool avatud maastiku kõrgemal osal, veidi kõvera põhja-lõuna suunalise reana. Kivikalme reg nr 9196 on kalmegrupi lõunapoolseim. Temast vahetult põhjapoole jääb kivikalme reg nr 9197.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on arvatavasti I aastatuhande eKr – I aastatuhande alguse kivikalmetega. Kalmeid reg nr 9196-9199 on maininud 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses H. Moora (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1967. a arheoloog V. Lõugase poolt läbi kaevatud ja arheoloogiliselt uuritud kivikalme reg nr 9197 dateeriti I aastatuhande lõppu eKr. H. Moora kirjelduse andmeil olevat  kalmest reg nr 9199 vastavalt 100 m põhja ja 85 m ida-kirde pool asunud veel kaks kalmet, mis juba 1921. a olid suuremalt osalt hävitatud. Mälestisele on koostanud passi 1976. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9197
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 569
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmest on säilinud põhiliselt vaid 1967. a toimunud arheoloogilistel kaevamistel välja puhastatud ringmüürid nende sees oleva kivisillutisega. Nad on rohtu ja võsa täis kasvanud, mis takistab täpsemate mõõtmete võtmist. Ida- ja lõunaservas asuvad kaevamistest jäänud kivide ja mulla hunnikud, mis on nüüdseks kamardunud. Kalme edelaservale on põllult kive veetud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kivikalme kuulub neljast kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9196-9199). Kalmed paiknevad külast lääne pool avatud maastiku kõrgemal osal, veidi kõvera põhja-lõuna suunalise reana. Vahetult kivikalmest lõunas asub kivikalme reg nr 9196. Kivikalmest reg nr 9197 põhja poole jääb kivikalme reg nr 9198.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arheoloog V. Lõugase poolt on kalme dateeritud I aastatuhande lõppu eKr (Eesti varane metalliaeg, lk. 509). Kalmeid reg nr 9196-9199 on maininud 1921. a Laiuse kihelekonna kirjelduses H. Moora (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmet reg nr 9197 on kaevanud V. Lõugas 1967. aastal (V. Lõugas, Eesti varane metalliaeg. Tallinn 1970. Käsikiri Ajaloo Instituudis, lk 507-509). Enne kaevamist oli tegemist 11 m läbimõõdu ja 0,5 m kõrguse ümara kivikangruga, mis osutus tugevasti lõhutuks. Kaevamistel selgus, et kalme konstruktsioonist oli säilinud ainult põhi. Avastati kaks kontsentrilist kiviringi, läbimõõduga vastavalt 5,8 m ja 9,5-10 m, mille oli keskel 3 x 0,75 m mõõtmetega paekividest ja lamedatest raudkividest kirstu põhi. Kalme põhi oli sillutatud raudkividega. Sellel sillutisel asetses ka kirstu põhi. Leiud: kirstu põhjalt mõned kolbatükid ja luud, lisaks üks tekstiilkeraamika kild, kalme ülejäänud osast leiti 35 väikest savinõukildu ja üks tundmatu otstarbega raudese. Mälestisele on koostanud passi 1976. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9198
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 570
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme on kaetud lehtpuuvõsaga, mistõttu kalme välist kuju on raske jälgida. Sööditükk on mõlemast otsast põlluharimise tagajärjel kolmnurkselt pikenenud. Kalme idaotsal ja põhjaserval on kõrge põllult korjatud kividest vall. Sammaldunud raudkive tuleb võsa all ette üle kogu kalme pinna. Kalme lääneotsal on lükatud kõrge vall kive ja mulda, mille pind on kamardunud. Kalme ligikaudsed mõõtmed on põhja-lõuna suunas 8-9 m, ida-lääne suunas 9-10 m, mis on veidi väiksemad H. Moora 1921.a  Laiuse kihelkonna kirjelduses tooduist. Võimalik, et kalme kuju on hiljem moonutatud või on 1921. a kirjelduses toodud sööditüki tolleaegsed mõõtmed. Kalme kõrgus on  0,4- 0,5 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kivikalme kuulub neljast kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9196-9199). Kalmed paiknevad külast lääne pool avatud maastiku kõrgemal osal, veidi kõvera põhja-lõuna suunalise reana. Kivikalme reg nr 9198 asub ümaral ida-lääne suunas veidi piklikul sööditükil. Kivikalmest põhja-loodesse jääb kivikalme reg nr 9199 ja lõunasse kivikalmed reg nr 9197 ja 9196.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on arvatavasti I aastatuhande eKr – I aastatuhande alguse kivikalmetega. Kalmeid reg nr 9196-9199 on maininud 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses H. Moora (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1967. a arheoloog V. Lõugase poolt läbi kaevatud ja arheoloogiliselt uuritud kivikalme reg nr 9197 dateeriti I aastatuhande lõppu eKr. H. Moora kirjelduse andmeil olevat kalmest reg nr 9199 vastavalt 100 m põhja ja 85 m ida-kirde pool asunud veel kaks kalmet, mis juba 1921. a olid suuremalt osalt hävitatud. Mälestisele on koostanud passi 1976. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9199
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 572
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme näib olevat loode-kagu suunas veidi piklik. Tema piirjooned ei ole päris selged, mistõttu ka kalme mõõtmeid ei saa päris täpselt kindlaks teha. Ligikaudselt oleks need järgmised: pikkus 12 m, laius 11 m, kõrgus 0,4 m. Toodud mõõtmed ühtivad 1-2 meetrise täpsusega H. Moora 1921. a. Laiuse kihelkonna kirjelduses, lk 36 tooduga (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalme keskosas on ligikaudu 1,5 - 2 m läbimõõduga umbes 20 cm sügavune lohk, mis näib olevat veidi loode-kagu suunas piklik. Veidi suurem umbes 2 m läbimõõduga lohk  on sööditüki loodeotsal, selles kasvavad toomingad. Tõenäoliselt on tegemist juba H. Moora ülalmainitud Laiuse kihelkonna kirjelduses mainitud kartuliaukudega. Sama kirjelduse andmeil olevat keskmisest august leitud "luupuru ja 2 mingisugust rõngast". Kalme ja söödatüki kirdeserval ning loode- ja kaguotsal paikneb hõreda vööna suuri raudkive vaheldumisi põllult korjatud väikeste kivide hunnikutega (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kivikalme kuulub neljast kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9196-9199). Kalmed paiknevad külast lääne pool avatud maastiku kõrgemal osal, veidi kõvera põhja-lõuna suunalise reana. Kalme reg nr 9199 on kalmegrupi põhjapoolseim. Kalme paikneb lehtpuuvõsaga kaetud, loode-kagu suunas piklikul söödatükil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on arvatavasti I aastatuhande eKr – I aastatuhande alguse kivikalmetega. Kalmeid reg nr 9196-9199 on maininud 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses H. Moora (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1967. a arheoloog V. Lõugase poolt läbi kaevatud ja arheoloogiliselt uuritud kivikalme reg nr 9197 dateeriti I aastatuhande lõppu eKr. H. Moora kirjelduse andmeil olevat  kalmest reg nr 9199 vastavalt 100 m põhja ja 85 m ida-kirde pool asunud veel kaks kalmet, mis juba 1921. a olid suuremalt osalt hävitatud. Mälestisele on koostanud passi 1976. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9200
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 571
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme asub sööditüki edelapoolsel võsaga kaetud osal. Lõunaotsale on kuhjatud madal vall põllult korjatud raudkive millest  mõned on suuremad ja kõik juba sammaldunud. Kalme põhjaserval on neid vähem. Loodenukil on võsa all näha hunnik väikesi sammaldunud kivimunakaid.Võsaga kaetud ala pikkus kirde-edela suunas on 15 m ja laius 14 m. Kalme piirdejooned ei eraldu võsa all päris selgesti. Kalmeks võiks pidada ümbritsevast maapinnast umbes 30 cm kõrgemale tõusvat ala pikkusega ligikaudu 12 m ja laiusega umbes 10 m. Sellest kirde poole jääb ebaselgete piirjoontega veidi madalam ala, mis võiks tähistada H. Moora 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses lk 36 (käsikiri Ajaloo Instituudi arhiivis) mainitud keldriauku (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kalme asub avatud maastikul, kirde-edela suunalisel sööditükil, mis kirdepoolses osas ulatub kuni suurema võsatukani. Kivikalme reg nr 9200 jääb kalmest reg nr 9196 lõuna poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavasti on tegemist I at eKr – II at alguse kivikalmega. Kalmet on kirjeldatud H. Moora 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kalmet ei ole teaduslikult kaevatud. Kalme kirdenurgal olevat kunagi olnud kelder. Mälestisele on koostanud passi 1976. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9201
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 34-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on kirde-edela suunas pikliku raudkiviga, mille pealispind langeb libamisi kirdesuunas. Kultuselohud paiknevad peamiselt kivi edelaserva juures asuval loode-kagu suunalisel harjal, kivi kõrgemal osal. Mõned lohud paiknevad siiski ka kultusekivi järsul edela- ja kaguküljel. Kivi lae keskosalt on lohkudega kaetud harja juurest suuri kilde lahti mureneunud, nii et on moodustunud ca 1 m läbimõõduga lohk. Kuna mõned kultuselohud paiknevad päris murenenud ala serval, siis ei ole võimatu, et osa kultuselohke on seeläbi hävinud. Kultusekivil on säilinud 47 kausitaolist kultuselohku. 
Kultusekivi mõõtmed on järgnevad: pikkus 2,90 m, laius 2,60 m, kõrgus (loodeotsa juures) 1,35 m, ümbermõõt maapinnalt 9,40 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kultusekivi asub põllul, kõrgendiku läänejalamil. Kultusekivi jääb mälestise Asulakoht reg nr 9193 alale, paiknedes asulakoha lääneservas. Külavaheteest jääb kultusekivi 250 m loodesse.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kultusekivi on avastatud 1977. a F. Sei  poolt. Analoogselt teiste väikelohuliste kultusekividega on muistis dateeritav I at eKr. Mälestisele on koostanud passi 1978. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9202
name: Ohvrikivi
type: Ohvrikivi
alt_id: 4-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on enam-vähem ida-lääne suunalise piklik-kolmnurkse kujuga, üldiselt lameda sinakas-valkjashalli rändrahnuga, mille pealispind on paljudest kohtadest tugevasti murenenud, ilmselt korduvatest tuletegemistest. Kivi ligikaudsed mõõtmed on järgnevad: pikkus 4 m, laius 3 m, kõrgus 0,75 m, ümbermõõt 11 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvrikivi paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Ohvrikivi asub Endla külas, talu aias, jäädes elumajast 5 m lääne poole. Ohvrikivist edelapool, üle külavahetee paikneb mälestis reg nr 9194 Kivikalme.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ohvrikivi pärineb arvatavasti II aastatuhandest. Ohvrikivi inspekteeris arheoloog V. Lõugas 1960-ndate aastate lõpul – 1970-ndate aastate alguses. Ohvrikivil olevat sageli tuld tehtud. Rahvapärimuses tuntakse seda kivi ohvrikivina. Pererahvas olevat enne sõda kivi ümber kaevanud, leidnud "sütt ja vanu preese ning igasuguseid muid asju". Kõik need esemed on sõjakeerises kaotsi läinud. Mälestisele on koostanud passi 1976. a septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9002
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärast kivi ümbruses arheoloogilise uuringu läbi viimist teisaldati väikeselohuline kultusekivi 2009. aasta oktoobris oma algsest asukohast (x=683930, y=6583467) uude, u 125 m lõuna pool asuvasse kohta (x=6583336,5 ja y=683931,2), kus kivi orienteeriti ilmakaarte suhtes samasse asendisse kui algses kohas.</span>


source: A
code: 9040
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 26-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoht avastati 1978. aastal T. Tamla ja A. Mäesalu poolt. Tegemist on tõenäoliselt I - II aastatuhande algusesse kuuluva asulaga. Asulakoha täpseid piirjooni on raske kindlaks määrata, kuna ta jääb vahetult Lüganuse küla territooriumile ning seal olevate elamute ja majapidamishoonete alla. Muld asulakoha piires on tume, kohati söesegune, sisaldades hulgaliselt põlenud ning murenenud teravate servadega raudkivitükke ja luid. Ka viimased on kohati tahmunud. Leiduda võib savinõukilde. ( T. Tamla )</span>


source: A
code: 9075
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne  pool paiknevad lagedad  söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme on ida poolseim ning paikneb vahetult "Hiiemäe" serval, põlluvaheteest 5-6 m lõuna pool,  kujutades endast suhteliselt kõrget põhja-lõuna suunas asetsevat piklikku kivivaret. Kalme pind on kamardumata, kuid tihedalt puid (pärnad, lepad, toomingad, pihlakad) ja võsa täis kasvanud. 
Kalme  läbimõõt on  põhja-lõuna suunas ca 15 m ja ida-lääne suunas ca 11 m. Kalme kõrgus on 1-1,3 m.</span>


source: A
code: 9076
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme  paikneb kivikalmest (reg. nr. 9075) ca 40 meetrit loodes ja põlluvaheteest ca 10 meetrit põhja pool ning  kujutab endast suhteliselt kõrget põhja-lõuna suunas asetsevat piklikku kivivaret. Kalme pind on kamardumata, kuid tihedalt puid (pärnad, lepad, toomingad, pihlakad) ja võsaräga (sarapuud, kibuvits) täis kasvanud. 
Kuna nii kalme pealispinnale kui ka lõuna ning lääne jalamile on veetud põldudelt kive, siis jäävad tema piirjooned mõneti ebamääraseks.Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 21 m ja ida-lääne suunas ca 12-13 m. Kalme kõrgus on kuni 1,5 m.
Kõige ebamäärasem on kalme põhjaserv, kus selget kalmejalamit pole võimalik eristada. Juba kalme lõuna otsast 10-11 meetrit põhja poole saab alguse madal 3-4 m  laiune nõgu, millele järgneb mõnevõrra kõrgem kivivare, mille läbimõõt  põhja-lõuna suunas on 7-8 m. Pole võimatu, et tegemist on hoopis 2 omaette asetseva väiksema kalmega.</span>


source: A
code: 9077
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme paikneb kivikalmest (reg. nr. 9076)vahetult põhjas. Kalmete vahel on selgelt eraldatav ca 3 meetri laiune nõgu. Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 15 meetrit ja ida-lääne suunas ca 10-12 meetrit. 
Kalme pind on nõrgalt kamardunud, kuid kaetud tiheda lepa-, pihlaka- ja toomingavõsaga. Läbi pinnase on näha sammaldunud kivinukke. Kalme põhja poolsele servale on lõhutud väike auk, kust paistab tihe pae- ja raudkivide lade. 
Kuna maapind langeb tugevalt lääne suunas, siis on ka kalme nõlv lääne poolt järsk (kõrgus 1,5-2 meetrit),ida servalt on kõrguseks aga vaid 0,5-0,7 meetrit. 
Kalme ida ning lääne jalamile on  põldudelt toodud vähesel määral ka kive.
 </span>


source: A
code: 9078
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme paikneb kivikalmest (reg. nr. 9077) 14 meetrit põhja pool ning kujutab endast põhja-lõuna suunas piklikku kõrget kivivaret. Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 17-18 meetrit ja ida-lääne suunas ca 15 meetrit, kõrgus 1,5-2 meetrit. 
Kalme pind on nõrgalt kamardunud, kuid kaetud tiheda lepa-, pihlaka- ja toomingavõsaga. Kalme keskosas on 2-3 meetrise läbimõõduga  kõrgem kühm, mis võib olla tekkinud hiljem pealeveetud ja mullaga kattunud põllukividest.Ka kalme põhja, lõuna ja lääne jalamile on põldudelt toodud vähesel määral kive.
 
 </span>


source: A
code: 9079
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme asub kivikalmest (reg. nr. 9075) 130 meetrit läänes ning kivikalme (reg. nr. 9076) lõuna tipust ca 80 meetrit edela pool, põlluvaheteest vahetult lõunas ning kujutab endast väikest, peaaegu ümmargust kivivaret. Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 8 meetrit ja ida-lääne suunas 7 meetrit, kõrgus on 0,7-0,8 meetrit.
Kalme pind on kamardumata, kuid kaetud tiheda võsarägaga. Pealispinnal on näha sammaldunud kive, mis võivad aga olla sinna hiljem veetud. Ka kalme ida, lääne ja lõuna jalamile on põllult toodud kivihunnikuid. </span>


source: A
code: 9211
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 564
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb Vaimastvere-Laiuse tee (nr 14145) 3. ja 4. km vahel olevast teelõigust  põhja pool avatud maastikul.</span>


source: A
code: 9080
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme asub kivikalmest (reg. nr. 9079) 15 meetrit põhja pool, põhja pool põlluvaheteed  ning kujutab endast  põhja-lõuna suunas kõrget piklikku varet. Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 21 meetrit  ja ida-lääne suunas 17 meetrit, kõrgus on 1,5-2 meetrit.
Kalme pind on  kaetud tiheda võsarägaga. Kalme põhja osas paikneb küllaltki suur sammaldunud põllukivihunnik. 


 </span>


source: A
code: 9081
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme asub kivikalmest (reg. nr. 9080) vahetult põhjas, olles temast eraldatud vaid 6-7 meetrise võsastunud nõoga, mille põhja on kuhjatud suur paekivihunnik. Kalme kujutab endast suhteliselt  kõrget (kuni 1,5 meetrit) ja peaaegu ümmargust kivivaret. Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 8 meetrit ja ida-lääne suunas 9 meetrit.
Kalme pind on kamardumata,  kaetud tiheda võsarägastikuga.  Kalme pealispind on kergelt kumer, nõlvad laugjad, kuid selged. Kalmel paiknevad mõned sammaldunud raudkivid, mis on aga nähtavasti hiljem peale veetud. Ka kalme lääne ja kirde jalamile  on põldudelt lükatud suuri raudkive. 



 </span>


source: A
code: 9082
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 819
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asub kaheksast kivikalmest (reg. nr. 9075-9082) koosnevas kalmete grupis. Kalmed paiknevad "Hiiemäe" põhja-lõuna suunalise seljandiku lääne nõlval , kahel pool "Hiiemäe" põhjaotsalt lääne poole pöörduvat põlluvaheteed. Põhja, lõuna ja lääne pool paiknevad lagedad söötis põllud. Lääne ja põhja suunas maapind langeb. 
Kivikalme asub kivikalmest (reg. nr. 9081) 5 meetrit põhjas ning kujutab endast  kõrget (kuni 1,5 meetrit) ja peaaegu ümmargust kivivaret. Kalme läbimõõt on põhja-lõuna suunas ca 10-11 meetrit ja ida-lääne suunas 11-12 meetrit.
Kalme pealispind on nõrgalt kamardunud, kaetud tiheda võsarägastikuga. Kalmele on põldudelt toodud mitu ca 1 meetrise läbimõõduga raudkivi Lääne, põhja ja ida jalamile on veetud kivihunnikuid.
 </span>


source: A
code: 9188
name: Kiviaja asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 773
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Narva ja Narva-Jõesuu vahel paiknev Riigiküla seljak on Eesti üks rikkalikumaid teadaolevate kiviaja muististe piirkondi, kus esindatud kõik Eesti alal esinevad neoliitilised kultuurid. 
Avastas asulakohad - vene arheoloog Nina Gurina (1951). Arheoloogilisi kaevamisi ja inspektsioone teostatud aastatel 1951-1953 - Nina Gurina, 1958 - Lembit Jaanits, 1991, 1994-1996, 1998, 2006-2007 - Aivar Kriiska.</span>


source: A
code: 9193
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 33-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakohaks on ida-lääne suunaline küngas, mille nõlv langeb lääne ja edela suunas. Künkast lääne pool on madal maa, mis ligikaudu poole kilomeetri kaugusel paistab muutuvat üsna soiseks. Lõunas ja kagus on mõnevõrra kõrgemad põllud. Asulakohast läänes paikneb suur rohkete lohkudega lohukivi, mälestis reg nr 9201. Muld asulakohal on mustjas, tavalisest põllumullast  tunduvalt tumedam. Selline muld paistab olema künka lääne- ja edelanõlval (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Endla-Tirma tee lääneküljel, kõrgemal künkal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keraamikaleidude järgi on asulakoht dateeritav I aastatuhande lõppu - II aastatuhande algusesse. Asulakohalt on leitud muinasaegseid savinõukilde ja šlakitükke. Viimaseid on leitud eriti rohkesti maantee ääres. Asulakoht avastati 28. oktoobril 1977. a F. Sei, A. Lavi ja K. Jaanitsa poolt. Nende poolt asulakohalt korjatud keraamika ja šlakitükid säilivad Ajaloo Instituudis. Mälestisele on koostanud passi 1977. a oktoobris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9194
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 566
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme piirjooni on raske täpselt määrata, ilmselt on kalme välist kuju aja jooksul tugevasti moonutatud, sealhulgas ka tuuliku ehitamisel, mille ümmargune alus (Ø 7 m, kõrgus kalme pinnast ca 40 cm) on praegugi näha kalme keskosal. Võimalik, et kalmest on võetud veskiaseme rajamiseks kive. Sellega võib olla seletatav, miks kalme läänepoolne osa tuulikuaseme ümber on tugevasti lohkus. Veskiasemest põhja pool on 2,5 x 3 m mõõtmetega saekaatri auk (süg ca 50 cm), viimasest veel 3 m põhja pool aga umbes 1,5 m läbimõõduga mõnekümne sentimeetri sügavune lohk, mille kunagi olevat kaevanud varanduseotsijad. Umbes sama läbimõõduga ca 50 cm sügavuses lohk on ka veskiasemest 4,5 m idas (külavaheteest 2 m läänes) – sellesse kohta olevat kunagi katsutud kaevata kaevu. Kõik ülalkirjeldatud kahjustused on vanad, kamardunud pinnaga. Kogu kirjeldatud kolmnurksel alal on murukamara all hästi must muld.
Kalme hõlmab tõenäoliselt peaaegu kogu sööditüki välja arvatud vahest selle piki külavaheteed välja venitatud loode- ja kaguots. Viimasel asub võrdlemisi värske kivihunnik, sellest kagu pool kasvab puu. Pole võimatu, et kalme on ulatanud ka külavahetee alla ning isegi veidi üle selle. Seda ei ole aga välisel vaatlusel enam võimalik kindlaks teha, sest kalme see osa on hävitatud keldri ehitamisega, Kalme säilinud, teest edelas asuva osa ligikaudsed mõõtmed on: kirdest edelasse – 26 m , loodest kagusse – 22 m, kõrgus põllupinnast ligikaudu 50 cm (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kalme asub Endla küla taludesse viivast külavaheteest vahetult edelas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on nähtavasti I aastatuhande I poole - II aaastatuhande alguse kivikalmega. Kalmet on kirjeldatud H. Moora 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses, lk 26 (käsikiri Ajaloo Instituudi arhiivis). Kalmel olevate lohkude kaevamisel olevat  kihelkonnakirjelduse ja kunagise Peetri talu peremehe suulistel andmetel leitud põletatud luid. Kihelkonnakirjelduses märgitakse ka, et saekaatri augu kaevamisel olevat naabrite jutu järgi peale selle leitud mõningaid pronksesemeid – talu tolleaegne peremees olevat seda aga eitanud. Kõik need leiud on kaotsis. Mälestisele on passi koostatud 1976. aasta septembris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9217
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 35-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Nii Laiuse praegune alevik, mis planeeringus järgib taludeaegset Vooremaa ridaküla, kui ka vana asulakoht jäävad Laiuse suurvoore laugema idanõlva jalamiosale. Praegu on aeglaselt läänest ida poole madalduv ala tihedalt hooneid täis ehitatud. Sootaga vanade külahoonete kõrvale on kerkinud rohkesti uusi maju. Kultuurkiht paistabki silma hoonetevahelistel ülesharitud aiamaalappidel. Silmatorkavalt tume, intensiivne kultuurikiht on märgatav asulakoht keskosas. Voore jalami lähedale, paralleeltee äärde on kolhoosi algaastail ehitatud mitu sealauta, mille all on kultuurkiht hävitatud. Kindlasti ulatus kultuurikiht ka alale, kus praegu asub endine majandi töökoda. Kui hoonete alt mulla- (kultuur-) kiht eemaldati, siis kunagise töökoja põhjaserval asuva metallilao alal on see veel säilinud. Peale on veetud vaid killustikukiht. Kuremaa tee ääres on kultuurikihi paksus olnud 1 m ümber (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Laiuse aleviku kagu osas, jäädes Kuremaa tee ja Farmi tee vahelisele alale, hõlmates selles piirkonnas olevat hoonestatud ala ning tootmismaad.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha pealmistest, seega suhteliselt hilisematest kihtidest kogutud leidudest varasemad võiks dateerida II aastatuhande algusesse, kusjuures asutus on siin püsinud tänaseni. Pole kahtlust, et muistise arheoloogilisel uurimisel muinasasula varasem piir nihkub märksa kaugemale minevikku. 
Muistis on avastatud 27. aprillil 1982. a arheoloog A. Lavi ja A.-M. Rõugu poolt (vt A. Lavi aruannet Ajaloo Instituudi arhiivis). Muistise alal kogutud leiumaterjal asub Ajaloo Instituudis. Sootaga küla varasemad seni teadaolevad mainimised kirjalikes allikates on aastaist 1585 (Sotaga), 1599 (Sutaka), 1601(Sottaga). Laiuse varasem märkimine aastast 1406 (Laeghis), 1408 (Laeghis), kuid siin on mõeldud lossi. Kihelkonna varasemaks nimetamiseks oli Womel (1411. a), Wemel (1424. a), Womell (1542. a), mida võiks seostada eesti murdesõnaga "võhm" (soosaar); (vt V. Pall. Põhja – Tartumaa kohanimed. Tallinn, 1969, lk 112, 226, 280). Mälestisele on passi  koostanud 1983. a novembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9218
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 94-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Paduvere külas Paduvere-Kõola teest (nr 14157) ida ja lääne pool ning vahetult Paduvere ojast lõuna pool.</span>


source: A
code: 9220
name: Ohvriallikas
type: Ohvriallikas
alt_id: 576
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Allikanõgu on ligikaudu 60 cm sügav, kraavipoolsest otsast ca 35 cm. Kogu nõgu on rohtu kasvanud ja sammaldunud. Allikalohus vett ei ole. Allika ümbruses on mätlikku maa (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvriallikas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Ohvriallikas paikneb Paduvere küla juures asuval madalal soisel alal, mida on aegade jooksul kuivendatud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Allika kasutamise kohta on rahvapärimuslikke andmeid 19. sajandist, kuid tõenäoliselt ulatub allika kasutamise traditsioon tagasi muinasaega. Allikas on tuttav juba möödunud sajandil J. Jungile. Lähemalt kirjeldab allikat H. Moora oma Laiuse kihelkonna muinasteadlikus kirjelduses, lk 56, mis on koostatud 1924. aastal (käsikiri Ajaloo Instituudis ). Tema järgi on allikas 2 m läbimõõduga mäda koht, kust vett voolanud vaid suurema vee ajal. Vesi tundunud olema lubjakas, millest kaldad muutunud kõvaks. Siis kasutati allika ümbrust küll juba karjamaana ja loomad olid allika kaldad pehmeks sõtkunud. H. Moora poolt kogutud teadete järgi olla selle allika vett kasutatud haiguste arstimiseks ja   ̎vanasti ̎ viidud allikale ka hõberaha ohvriks. 1960. aastail ümbruskonnas maaparandustööde käigus kadus allikast ära lahtine vesi. Muistisele on passi koostatud arheoloog V. Lõugas 1973. a oktoobris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9222
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 11-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1975. a algul ja kevadel tõmmati maaparandajate poolt kõnesoleva ala jõepoolsesse, heinamaana kasutatavasse ossa sisse kaks kraavi: üks neist algab 15 m kaugusel Jõgeva-Tartu maanteed ning kulgeb enam-vähem paralleelselt jõega viimasest 90-100 m kaugusel, teine kraav ühineb viimasega maanteepoolses otsas teravnurga all ning kulgeb jõeni 15-20 m kaugusel maanteest.
Nimetatud kraavide seintes torkas silma kuni 40 cm paksune süsimust kultuurkiht kirjeldatud alal põhjapoolses (Jõgeva-Tartu maantee ääres) osa. Lõuna suunas kihi paksus vähenes pikkamööda, ulatudes 350-400 m kaugusel ainult 10-15 cm. Kultuurkihis oli paljudes kohtades näha põlenud kive, sageli esines loomaluid. Kraavi seintest ja väljavisatud mullast võis korjata keraamikat. Sealjuures õnnestus kirjeldatud ala põhjapoolses osas leida ainult kedrakeraamikat. Šlakitükke esines samuti ainult kirjeldatud asulakoha lõuna-poolses osas. Must kultuurikiht oli taludepoolsel küntud põllul jälgitav ka nõlva mööda ülespoole, peaaegu taluhooneni, mille juures ta siiski paistis muutuvat heledamaks. Lääne pool Painküla-Puurmani maanteed oli tavaline pruunikas põllumuld. Põhja pool Jõgeva-Tartu maanteed, maantee-äärselt aiamaatükilt ei õnnestunud samuti midagi leida. Muld oli mõnevõrra heledam kui lõuna pool maanteed. Veelgi rohkem põhja pool on kultuurkiht tõenäoliselt endise tärklisetsehhi ehitamisega hävitatud. Suulise pärimuse järgi olevat   küla paiknenud kirjeldatud kohal piki jõe kallast kuni talude lahkumõõtmiseni. Seega on tegemist  küllaltki pikaajalise asula-kohaga (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb jõe suunas laugelt langeval nõlval Pedja jõe läänekalda ja  Painküla-Puurmani maantee (nr 14150) vahelisel alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keraamika järgi otsustades on nähtavasti tegemist II aastatuhande I poole asulakohaga, mida on tõenäoliselt kasutatud ka mõne sajandi jooksul hiljem. Muistise avastas Jõgeval elav pensionär Ferdinand Sei 1975. a algul. Sama aasta 3. juunil käisid koos F. Seiga kohaga tutvumas Jõgeva rajooni arheoloogiamälestiste kaitse inspektor H. Sihver ja Ajaloo Instituudi nooremteadur K. Jaanits. Nimetatud käigul kogutud keraamika, šlakitükid ja muud leiud säiluvad koos F. Sei poolt varem korjatutega Ajaloo Instituudis. Mälestisele on passi koostanud 1975. a juunis arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9223
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 77-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Analoogselt paljude teiste vooremaastikul asuvate nn nõlvaasulatega paikneb ka nii Eristvere muinasasula kultuurkiht, kui ka tänapäevane külahoonestus voore jalamil, kus kõrgemale jäävad põllu- ja madalamale rohu-karjamaad. Asulakoha tuumikalal on kultuurkiht  märksa intensiivsem, sisaldades rohkesti kuumuses lagunenud kolde-kerisekive, kivipuru, söetükke, ka loomaluid ja keraamikat. Näib, et kohati on maa kündmisel sahatera tuleasemeid segi pööranud. Asulakoha keskosasse kaevatud ida-läänesuunaliste šurfide (10 m vahedega) reas ulatus kultuurikihi paksus kuni 40 cm maantee ääres ja kuni 60 cm-ni teest 80-110 m idapool. Osalt on siin kihti ka vooluvetega allapoole erodeerinud. 30-50 cm sügavuses esines söeviirge ja kolde-kerisekive. Näib, et asulakiht ei ulatu maanteest üle 100-120 m ida-kirde poole kaugemale, aiamaade idapiiril muutub kiht heledamaks, kohati turbaseks (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Tartu-Jõgeva-Aravete tee (nr 39) 43 ja 44 kilomeetri vahel, asudes maanteest vahetult ida pool, hoonestatud alal. Maastikuliselt  on jälgitav maapinna sujuv langus ida-kirde suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha võib esialgselt dateerida I aastatuhande lõpp - II aastatuhat. Eristvere küla talud asuvad küla muistse tuumiku alal tänapäevani. Eristvere asulakoha kultuurkiht on avastatud 21. oktoobril1983. a. A. Lavi ja A. M. Rõugu poolt. Passi koostaja arheoloog A. Lavi poolt on asulakihti uuritud 6. mail 1985. a ja koos Ajaloo Instituudi arheoloogia labori töötaja Elna Haibaga 1993. a sügisel (vt A. Lavi inspektsiooniaruannet Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostatud pass 1993. a (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9224
name: Kivikalme "Kangur"
type: Kalme
alt_id: 520
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on põllukive täis veetud ida-lääne suunas pikliku sööditükiga väikese kallakuga edelas-kirdesse. Mõõtmed: pikkus 25 m, laius 8 m. Kalme tegelikke mõõtmeid ja kõrgust on rohkesti peale veetud kivide tõttu võimatu määrata. Nähtavasti on varet ka aja jooksul äärtest kitsamaks küntud. Vare on kaetud murukamaraga, mille all on tunda kive, üksikud kivinukid ulatuvad kamara alt välja (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb Painküla-Puurmani teest (nr 14150) ligikaudu 280 m lääne pool, avatud maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavasti on tegemist I aastatuhande I poole kivikalmega. Muistist on kirjeldanud H. Moora 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses lk 7-8, mille andmetel olid kivivare mõõtmed 24 x 13 m, kõrgus 20 – 25 cm (käsikiri Ajaloo Instituudis). Rahvas hüüdnud kalmet lihtsalt  ″kangruks″. H. Moora andmeil olevat rahvajuttude kohaselt  ″kangrust ″ esemeid leitud -  ″mingisuguseid raudaju″. Esemete saatuse kohta teated puuduvad. Mälestisele on koostanud 1975. a passi arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9225
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 37-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Jõgeva-Mustvee teest (nr 36) vahetult põhja pool, mälestise Laiuse linnuse varemed vallikraaviga reg nr 23932 lähiümbruses.</span>


source: A
code: 9226
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 38-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha kultuurkiht jääb valdavalt Palupera külateest lääne poole, ida poolt aeglaselt lääne suunas madalduvale voorejalamile. Kultuurkihi alal on muld tumeda värvusega, mullas on rohkesti kunagistest tuleasemetest pärinevat peent kivipudru, söetükke, samuti muinasleide, peamiselt keraamikat. Mulla värvus muutub asulakoha põhjapoolses osas heledamaks, kuid ka seal esineb ikkagi leide; kaugemal põhja pool on muld juba päris hele. Asulakihiga ala kõrgemal osal oli kultuurikihi paksus 25-30 cm, madalamas servas 45 cm. Muistse asulakoha madalamal lääneserval võib leida rohkesti šlakitükke, mis viitab muistse küla serval toimunud kohalikule rauatootmisele. Konkreetsemaid tuleasemete jälgi ei saanud kultuurikihi eristada, ilmselt  on koldekivid aiamaalt järjekindlalt eemaldatud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Palupere-Kivijärve tee 3. kilomeetrist (tee nr 14159) lõuna ja põhja pool, hõlmates mõlemal pool teed olevate talukohtade ala.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakohalt korjatud varasemad leiud võib dateerida I aastatuhande lõppu, küla on siin püsinud tänapäevani. Kuna saadud leiud pärinevad muistise alal maaharimisega segi pööratud pealmistest, seega hilisematest kihtidest, võib asulakoha varasem piir uurimisel nihkuda kaugemale minevikku. Muistis on avastatud arheoloogide A. Lavi ja A. M. Rõugu poolt 1981. a aprillis, mälestise kirjeldus on tehtud 27. septembril 1982. a. Asulakihist korjatud leiud asuvad Ajaloo Instituudi arheoloogiakogudes. Palupere külast on teateid muinasleidudest varemgi. 1929. – 1932. a leitud Mardirahva talu lepiku ülesharimisel ″6-7 tolli sügavusest ″ 2 kirvest, 2 odaotsa ja mõõk, 1937. a Seppani talu põllult kaks kuljust ja vöövahelüli. Rahvapärimuses on lugu, kus räägitakse, et Aadami talust 150 m lõuna poole olevat leitud ″pott rahadega″. Palupere varasem mainimine kirjalikes allikates on aastast 1406 – Palunper (Vt  V. Pall. Põhja – Tartumaa kohanimed. Tallinn, 1969, lk 173). 1981.-1982. a. maaparandustööd muutsid tunduvalt küla välisilmet, ja seda ka muistse asulakoha alal. Lammutati  mahajäetud Kebjaku, Seppani ja ühe Kolli talu hooned (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9227
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 41-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Kolluka-Patjala-Kassinurme külateest ida pool.</span>


source: A
code: 9228
name: Kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb Kassinurme-Änkküla teest põhjas (tee nr 14138), Vana-Otsa talu hoonetest vahetult põhja pool, kõrgemal alal.</span>


source: A
code: 9229
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 28-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast pikiteljega kirde-edela suunalist, väiksemat, hallika värvusega, suhteliselt tugeva koostisega raudkivi. Kivi küljed on ca 45 kraadise nurga all kaldus, idakülg on veidi järsem. Kergelt kumerjas kivilagi kitseneb põhja poole, märgatav on nõrk langus edelast kirde poole. Kivilae põhjaotsale on raiutud väike kivirist mõõtmetega 8 x 7 cm. Muistise pikkus kirde-edela suunas on 1,7 m, laius 0,9 m, lõunapoolne kõrgus 0,3 m, põhjapoolne kõrgus 0,2 m ja ümbermõõt 4 m. Üldiselt üpris tugevad ja hästi säilinud lohud katavad kogu kivilae (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kultusekivi paikneb Kassinurme mägedes, linnusest „Kassinurme Kalevipoja säng“ (mälestis reg nr 9233) ligikaudu 250 m lõuna-kagu suunas. Kultusekivi kulub kolmest kivist koosnevasse rühma (mälestised reg  9229-9231). Kultusekivi reg nr 9229 on kividest kõige põhjapoolsem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Analoogiliselt teiste väikeselohuliste kultuskividega on muistised praeguse uurimisseisu põhjal dateeritavad I aastatuhandesse eKr. Muistis on avastatud 1977. a juunis arheoloog A. Lavi poolt (vt A. Lavi aruannet Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1978. a arheoloog A. Lavi
(Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9230
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 29-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast üpris laia, pikiteljega ida-läänesuunalist, hallikaspunaka värvusega, vaid veidi maapinnast kõrgemale tõusvat kivikamakat. Kivi pikkus ida-lääne suunas on 3,5 m, laius 2,5 m, idapoolne kõrgus 0,45 m, ümbermõõt 9,5 m. Kui kivi lõunakülg on järsem, siis lääne- ja põhjaküljed on üpris lauged. Oluliselt lagunenud kivilael on langus kõrgemalt idaservalt lääne poole. Kaks nõrka, kuid siiski eristatavat lohku jäävad kivilae kõrgemale idaosale. Võimalik, et murenenud pealispinnal on olnud rohkemgi lohke (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kultusekivi paikneb Kassinurme mägedes, linnusest „Kassinurme Kalevipoja säng“ (mälestis reg nr 9233) ligikaudu 250 m lõuna-kagu suunas. Kultusekivi kulub kolmest kivist koosnevasse rühma (mälestised reg  9229-9231). Kultusekivi reg nr 9230 asub kultusekivist reg nr 9229 ligikaudu 20 m lõuna-kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Analoogiliselt teiste väikeselohuliste kultuskividega on muistised praeguse uurimisseisu põhjal dateeritavad I aastatuhandesse eKr. Muistis on avastatud 1977. a juunis arheoloog A. Lavi poolt (vt A. Lavi aruannet Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1978. a arheoloog A. Lavi
(Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9231
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 30-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast trapetsja põhiplaaniga, pikiteljega ida-läänesuunalist järskude servadega rahnu. Lamedamal, tugevasti lagunenud kivilael on märgatav langus edela poole. Muistise pikkus ida-lääne suunas on 2,6 m, laius 1,7 m, idapoolne kõrgus 0,45 m, ümbermõõt 7,5 m. Ainus, suhteliselt lagunenud lohk asub kivilae idaosal (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kultusekivi paikneb Kassinurme mägedes, linnusest „Kassinurme Kalevipoja säng“ (mälestis reg nr 9233) ligikaudu 250 m lõuna-kagu suunas. Kultusekivi kulub kolmest kivist koosnevasse rühma (mälestised reg  9229-9231). Kultusekivi reg nr 9231 asub kultusekivist reg nr 9230 ligikaudu 7 m lääne pool, kergelt madalduva ala serval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Analoogiliselt teiste väikeselohuliste kultuskividega on muistised praeguse uurimisseisu põhjal dateeritavad I aastatuhandesse eKr. Muistis on avastatud 1977. a juunis arheoloog A. Lavi poolt (vt A. Lavi aruannet Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1978. a arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9232
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 40-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivi lõhutud neljaks tükiks. Algselt on kivi olnud suhteliselt lameda laega, punakas – hallika värvusega, õige tugeva koostisega graniit. Kivi lääne- ja põhjaküljed on olnud järsud, lõuna poolne külg on mattunud pinnasese. Lamedal kivilael on olnud sujuv langus põhja poolt lõuna suunas, kusjuures kõrgem ala on asunud kivi loodenurgas. Kultuskivi pikkus on algselt olnud tõenäoliselt 1,9 m, laius 1,85 m, põhjapoolne kõrgus 0,6 m, ümbermõõt umbes 7 m (mõõt on ligikaudne, kuna kivi on lõhutud mitmeks tükiks). Suhteliselt hästisäilinud, ilmekad lohud asuvad kivi kõrgemast osast peamiselt lõuna ja kagu pool, just kivilae kõrgemal osal. Kirdepool asus kivist lahtimurdunud tükk, mille algne väliskülg oli mattunud mullasse. Viimase väljakaevamisel tulid nähtavale lohud. Kuigi muistis on tugevasti lõhutud, ei ole kivilae pind eriti lagunenud, mainida võiks vaid edelaküljel murenenud 30 x 35 cm ala. Kivi on lõhutud neljaks tükiks, mis enamasti on säilinud oma algsel kohal, vaid kirdepoolne tükk paikneb eraldi kõrval. Enam on säilinud kivi loodeosa, kuid põhjakülge läbiv horisontaalne lõhe ähvardab muistist edasise lagunemisega (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kultusekivi paikneb Kassinurme mägedes, linnusest „Kassinurme Kalevipoja säng“ (mälestis reg nr 9233) ligikaudu 200 m ida suunas. Maastikuliselt asub kultusekivi sulglohkude vahel asuvas võsastunud seljaku kergelt põhja suunas kaldjal alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Analoogselt teiste kultuskividega on muistis dateeritav I at eKr. Muistist on mainitud koduloo – alases kirjanduses (vt J. Karma, E. Teder. Palamuse ja Oskar Luts. Tln. 1975, lk 13; Kas tunned maad. Tln. 1965, lk 507). Kultuskivi õnnestus arheoloog A. Lavil tihedast võsast üles leida 25.04.1979. a (vt A. Lavi inspektsiooniaruannet Ajaloo Instituudis).  Muistise passis olev kirjeldus on tehtud A. Lavi ja E. Haiba poolt 12.08.1998. a. Mälestisele on koostanud passi 1999. a aprillis arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9233
name: Linnus
type: Linnus
alt_id: 525
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Linnuseks on sügavate sulglohkude vahele jääva loode-kagusuunalise seljaku laiem 8-10 m kõrgune osa. Kagu suunas jaguneb seljak kaheks haruks, millest üks suundub ida, teine kagu suunas. Viimasele on rajatud vall; ida poole pöörduval harul vall puudub, aga nõlva ülaosas on 3-4 m kõrgune astang. Teine vall asub õue loodeotsas. Nii kagu- kui loodepoolse valli välisküljel on lame nõgu, mis on tekkinud vallimaterjali võtmisest. Vallid koosnevad kruusapinnasest, mis on kohati üsna tume. Nende kõrgus siseküljelt on 1,5-2 m, välisküljelt 3-4 m. Viisnurka meenutava kujuga õue pikkus loode-kagu suunas on 50 m, laius 25-30 m, pindala 120 ruutmeetrit. Linnamäest loodes ja 100-250 m lõuna pool esineb asulakoha kultuurkihti (E. Tõnisson, Eesti muinaslinnad. Tartu-Tallinn 2008, lk 290).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Linnus asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Linnus paikneb Patjala külas. Erinevalt ümbruskonna mitmetest üsna selgepiirilistest voortest liigendavad Kassinurme voore pinda arvukad mõhnad ja sügavad turbaga täitunud sulglohud e söllid. Kassinurme Kalevipoja säng ei paikne ümbrusega võrreldes kuigivõrd kõrgemal künkal, vaid jääb tihedalt paiknevate sulglohkude vahele, 15- 25 m laiusele neemikule.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Linnamäe läheduses paikneva asulakoha kohta on teateid juba 1921. aastast. Saaremaa talu tolleaegne peremees Juhan Peik teatas, et talu ja linnamäe vahele jääva põllumaa harimisel tulnud nähtavale süsist mulda ja üks käsikivi poolmik. 1987. a leidsid arheoloogid V. Lang, P. Ligi ja J. Peets inspektsioonireisil linnamäest loode poolt keraamikat ja ühe viljahõõrumismunaku. Asulakihi ulatus ja kultuurkihi iseloom vajavad siiski veel väljaselgitamist. Igatahes näib Kassinurmeski tegemist olevat näitega linnusasula asustusmustrist, mis oli Eestis levinud just I aastatuhande lõpusajanditel. Ilmselt on linnamägi kohaliku rahva seas püsinud pidevalt tuntuna, arvatavasti on see ka põline rahvapidude paik. 20. sajandi algul on Kaarepere tuletõrjeselts ümbritsenud linnamäe hoovi aiaga, milles oli ka kaks väravat - üks idapoolsel nukil ja teine loodevalli edelaotsa juures. 1921. a on Kassinurme linnamägi kirja pandud ka Palamuse kihelkonna muististe kirjelduses (A. Jürgens. Palamuse kihelkond.1921, lk 49- 50 - käsikiri Ajaloo Instituudi arheoloogilises arhiivis). 30. juulil 1953. a tehti arheoloog H. Moora juhatusel linnamäe hoovialale neli 0,16- 0,3 ruutmeetrist surfi. Prooviaugud andsid ülevaate hooviala kultuurkihi iseloomust, mullas esines söetükke, esemeleide aga ei saadud (H. Moora. Aruanne ENSV kesk-ja idaosas asuvate linnuste proovikaevamiste tulemustest. 1953, lk 11-14 - käsikiri Ajaloo Instituudis). Ajavahemikus 1977-1990 inspekteerisid Kassinurme muistiseid korduvalt arheoloogid A. Lavi ja A.- M. Rõuk. Linnamäest 230 m SSO ja 200 m ONO pool avastati grupp kultusekive. 6. mail 1987. a uuriti arheoloog A. Lavi juhatusel nii linnamäe hoovi-, kui ka esmakordselt vallide ala 1 m pikkuse mullapuuriga. Tähelepanu äratasid nii otsavallides kui ka hoovi ida- ja lääneserval avastatud söerohked vahekihid, mis ilmselt pärinevad eriaegsete linnuste kaitseehitiste rusudest (A. Lavi. Uut Kassinurme linnamäest. 1996. - käsikiri Ajaloo Instituudis). 1998. a viidi A. Lavi juhatusel linnamäe kahjustatud kultuurkihiga aladel läbi arheoloogilised päästekaevamised (A. Lavi. Aruanne arheoloogilistest päästeotstarbelistest kaevamistest Kassinurme linnamäel - käsikiri Ajaloo Instituudis). Kaevand I rajati kagupoolse otsavalli idapoolsest nukist 2 m põhja suunas, linnamäe teerajaga lõhutud idaservale. Vanimad kindlustuste jäljed pärinesid siinkohas 10. sajandi lõpust - 11. saj algupoolest. Hilisemad ehitiste jääned dateerusid 13. saj I poolde. Samast kaevandist leiti ka linnamäe seni ainus esemeleid - 11. - 12. saj dateeritav prillspiraalsõrmus. Kaevand II rajati loodepoolse otsavalli edelaossa, mootorrattarajaga lõhutud alale. Siin ei uuritud valli põhjani, vaid ainult kahjustatud ala ulatuses. Nii jõuti 11. saj algupoolel mahapõletatud linnuse rusudeni. Viimase peale rajatud uued kaitseehitised kujutasid endast juba liivast-kruusast sisetäidisega palktarandeid. Sisetäidise sees avastati jälgi arvatavast puitkarkassist (dateering AD 1158- 1228), mis pidi vähendama pudeda liiva-kruusamassi survet kaitsetarandi sise- ja välisseintele (vt A. Lavi. The investigations on the hill-forts of Northern Tartumaa - Arheoloogilised välitöid Eestis 1998. Tallinn 1999, lk 107- 114). Kassinurme linnamäe vanimad kihistused asuvad tõenõoliselt otsavallide all ja on seni arheoloogiliselt uurimata. Kaevamistel jõuti kuni 10. saj lõpu - 11. saj kihtideni. Analoogiliselt teiste Ida- Eesti uuritud linnamägedega võib siingi intensiivsem kasutusperiood kuuluda I aastatuhande II poolde, võib-olla AD 7.- 8. sajand. Pidades aga silmas ka linnamäe juures avastatud kultusekive ja asulakihist leitud jahvekivi, ei saa analoogiliselt näiteks Alatskivi Kalevipoja sängiga välistada võimalust, et kõige varasemad asustusjäljed saaksid pärineda juba ajaarvamise vahetusest või eelrooma rauaaja lõpust. Seniste uurimistulemuste põhjal võiks Kassinurme linnamäe intensiivsema kasutusperioodi dateeringuks olla 8.- 13. sajand pKr. Mälestisele on koostanud passi 2001. a jaanuaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9234
name: Rauasulatuskoht
type: Rauasulatuskoht
alt_id: 10-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muld on rauasulatuskohal ümbritsevast mullastikust tumedam, pinnases leidub hulgaliselt šlakitükke, kuid mõnedes kohtades, eriti aga kohas, mis jääb külavaheteest 50 m edela poole on šlakitükkide kontsentratsioon ümbritsevast märgatavalt kõrgem. Rauasulatuskohalt on leitud ka mõned killud käsitsi valmistatud keraamikat (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Rauasulatuskoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Rauasulatuskoht asub  Jõgevale viivast külavaheteest vahetult edelas, ulatudes lääne, loode ja põhja suunas arvatavasti ka nõlva mööda mõnevõrra madalamale, soise heinamaa alale ja ida ning kirde suunas üle külavahetee. Maastikuliselt paikneb rauasulatuskoht lõuna ja kagu suunas tõusva kõrgendiku põhja- ja loodeserval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Keraamika järgi on muistis tõenäoliselt dateeritav I aastatuhandesse. Muistis on avastatud 1975. a Ferdinand Sei poolt. 3. juunil 1975. a käis koos F. Seiga kohal Ajaloo Instituudi nooremteadur K. Jaanits. Sel päeval korjatud savinõukillud ja šlakitükid säilivad Ajaloo Instituudis 
Mälestisele on 1975. a juunis koostanud passi arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9235
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 95-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub Vägeva-Pedja teest (nr 14146) ida pool, 11. kilomeetri läheduses. Asulakohast edelas, üle maantee paikneb Kivikalme reg nr 9236.</span>


source: A
code: 9236
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 559
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub Vägeva-Pedja teest (nr 14146) lääne pool, 11. kilomeetri läheduses. Kivikalmest kirdes, üle maantee paikneb Asulakoht reg nr 9235.</span>


source: A
code: 9237
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 36-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muinasasula jääb praeguse Lõpe küla keskele, paiknedes kahel pool külatuumikut läbivat orulaadset nõgu. Asulakoha tumedam kultuurkiht koondub mõlemale poole kraavi.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb  Raaduvere-Lõpe maanteest edela pool, sumbja planeeringuga Lõpe küla tuumikus ja küla põldude alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Lõpe asulakoha ülemistest segatud kihtidest kogutud materjali varasema osa võiks dateerida II aastatuhande algupoolde. Muistis on avastatud 1981. a aprilli lõpus A. Lavi poolt (Andmed Ajaloo Instituudis). 1915. a leiti Eeriku talu Vainualuse heinamaalt (praegu võssa kasvanud) kraavi kaevamisel ″2,5 jala sügavusest″, oru ja soo piirilt kaelavõru. Ilmselt on tegemist ohvrileiuga soost. Varasemad andmed küla kohta on kirjalikes allikates aastast 1599 (Lopus), 1601 (Loppel), 1739 (Löppe) (vt V. Pall. Põhja-Tartumaa kohanimed. Tallinn, 1969, lk 130) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9238
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 99-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Vaimastvere-Laiuse maanteest lõuna pool, jäädes maantee 11. ja 12. kilomeetri vahele.</span>


source: A
code: 9239
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 42-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoha maa-ala paikneb Pedja jõest idapool ning ulatub Vaimastvere-Laiuse maanteest lõuna poole.</span>


source: A
code: 9240
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 20-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muinasasula kohal on muld tavalisest põllumullast märgatavalt tumedam. Asula territooriumilt on leitud muinasaegset keraamikat.</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb maastikul, kus läänes maapind madaldub ja läheb üle vesiseks võsaks.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Leitud keraamika järgi otsustades pärineb Oonurme muinasasula I aastatuhande II poolest – II aastatuhande I poolest. Asulakoht on avastatud F. Sei poolt 1976. a kevadel. Tema poolt asulakohalt korjatud muinasaegne keraamika on hoiul Ajaloo Instituudis. Mälestisele on koostanud passi 1976. a augustis arheoloog K. Jaanits.</span>


source: A
code: 9241
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 96-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub Tartu-Jõgeva-Aravete teest läänes, jäädes suures osas endise Vaimastvere mõisa pargi alale.</span>


source: A
code: 9242
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 560
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ligikaudu 20 m läbimõõduga ümar-nelinurkse sööditükiga. Koht on kaetud rohuga ning selle all on kohati tunda kive. Kalme moodustub sööditüki keskmisest, kõrgemast osast. Kalme mõõtmed on põhja-lõuna suunas 14 m, ida-lääne suunas 12 m, kõrgus sööditüki pinnalt on ligikaudu 30-40 cm (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb Tartu-Jõgeva-Aravete maanteest ida pool, avatud maastiku kõrgemal osal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on arvatavasti I aastatuhande I poole - II aastatuhande alguse kivikalmega. Kalmet on kirjeldanud H. Moora 1921. a Laiuse kihelkonna kirjelduses (käsikiri Ajaloo Instituudis). Selle andmetel on ka rahvapärimus pidanud seda kohta kalmeks. Mälestisele on koostanud passi 1976. a oktoobris arheoloog K. Jaanits.</span>


source: A
code: 9243
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 97-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub Tartu-Jõgeva-Aravete teest läänes paikneva Vaimastvere mõisa pargi loodenurga juures.</span>


source: A
code: 9244
name: Linnus
type: Linnus
alt_id: 529
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Linnamäeks on madala põhja-lõuna suunalise künnise 3-4 m kõrgune lõunapoolne ots. Linnuseõu on väike, ovaalse kujuga, pikkus põhja-lõuna suunas 26-27 m, laius 18-19 m, pindala on ligikaudu 400-450 ruutmeetrit. Põhjaküljelt on linnus kaitstud kaarjalt kulgeva otsavalliga, mis mõlemalt poolt ulatub madaldudes ka äärtele, otsavalli laius on jalami asemel ligikaudu 10 m, kõrgus siseküljel 3 m, välisküljel 3,5 m. H. Moora poolt 1921. a koostatud laiuse kihelkonna kirjelduse järgi paistnud valli sisse kaevatud aukudest, et vall oli laotud kividest ja et kivide vahel oli muld. Äärevalli kõrgus on ligikaudu 0,5 m. Linnuse lõunaotsas vall puudub. Linnuseõue lääneküljele 1975. a tehtud väikeses prooviaugus (E.Tõnisson) ulatus tumedam, söetükikesi ja väiksemaid põlenud kive sisaldav kultuurkiht 0,6-0,7 m sügavuseni. Õu on olnud kasutusel põllumaana. Linnamäest põhja pool on mäeveerul, endise Pritsu taluhoonetest läänes jälgitav asulakoha kultuurkiht. Linnamägi on tuntud ka Kalevipoja sängi nime all (E. Tõnisson, Eesti muinaslinnad. Tartu-Tallinn 2008, lk 286).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Linnus asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Laiuse kihelkonnas. Linnus paikneb Vilina külas Laiuse voore edelaosas.</span>


source: A
code: 9245
name: Ohvriallikas "Laiuse Siniallikas"
type: Ohvriallikas
alt_id: 100-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvriallikas jääb Laiuse alevikust edelasse, Sinialliku teest lõuna poole. Allikat ümbritsevad lehtpuud ning allikani viib laudtee.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Allikas leidis kasutamist ohvriallikana II aastatuhandel. "Laiuse Siniallikas" asub Laiuse voorel, mida muistsed eestlased pidasid pühaks paigaks. Rahvas uskus, et allikas annab jõudu, vihma ja põuda, põhjustab viljaikaldust või kindlustab korraliku saagi. Vihmavasel suvel puhastati selle ümbrust, et veekogu suureneks, arvati, et pilved tõusevad allikast, sest sadude ajal näisid need Laiuse mäe kohale kogunevat. Allika vesi pidi ravima silmi ja veel mitmeid teisi tõbesid. Sellapärast austas rahvas oma allikat ja tõi sellel ohvreid.</span>


source: A
code: 9251
name: Linnus
type: Linnus
alt_id: 535
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalana linnamägi asub Pajusi-Kalana maantee ääres, kuni 4 m kõrgusel ja 30-40 m laiusel vallseljakul. Linnamäe säilinud otsavallide vaheline kaugus on 50m. Linnamägi on kaetud umbes 50-aastase metsaga, kuid kirjelduse andmeil on mägi veel 1940-ndatel lage olnud. Seega on siinne mets suhteliselt noor. Linnamäe maanteepoolne nõlv on lage, hiljuti võsast puhastatud ja niidetud.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pärit II aastatuhande II poolest.</span>


source: A
code: 9250
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 101-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Aidu-Kalana-Põltsamaa tee (nr 14162) ja Lahavere-Jõeküla tee (nr 14164) ristumiskohast lääne pool. Asulakoha piirneb idas ja lõunas mainitud maanteedega, lääne pool ulatub asulakoht peaaegu Lahavere järve idakaldani. Põhja pool ulatub asulakoht üle külavahetee.</span>


source: A
code: 9249
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 537
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikalme  puhul on tegemist ligikaudu 50 m pikkuse ja 20 m laiuse kogu ulatuses kive täis lükatud loode-kagu suunalise sööditükiga, mille kõrgus koos pealelükatud kividega on  ligikaudu 2 m. Kivikalme esialgset kuju ei ole enam välisel vaatlusel võimalik kindlaks teha. Pealelükatud kivide hulgas on eriti palju 50-60 cm läbimõõduga raudkive. Vähe ei ole aga ka 1 m läbimõõduga ja suuremaid kive. Sööditüki äärtele on põllult korjatud väikesi kive. Eriti palju on neid sööditüki lääneserval ja põhjaotsal, idaserval vähem. Kalmele kuhjatud kivide vahel on mulda, kände ja risu, otstel kasvab väikesi põõsaid. Kivide vahelt ulatub välja puutalasid ja laudu, mis nähtavasti pärinevad kalmel olnud küünist (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Lahavere-Jõeküla teest (nr 14164) ligikaudu 250 m lääne avatud maastiku kõrgemal osal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt on tegemist I aastatuhande – II aastatuhande alguse kivikalmega. Kalmet on kirjeldatud H. Alliku ja E. Markuse 1923. a Põltsamaa kihelkonna kirjelduses, lk 35-37 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kirjeldusele lisatud skeemi järgi oli kalme ümar-nelinurkne põhja-lõuna suunas piklik, mõõtmetega: põhja-lõuna suunaline pikkus 19 m, ida-lääne suunaline pikkus 15 m ja kõrgus ligikaudu 1 m. Kalmele oli ehitatud küün, mille süvendi kaevamisel olevat peale luude leitud veel käevõrusid, spiraalsõrmuseid ja muid esemeid. Kalmet on mainitud ka R. Indreko, Viljandimaa muinasaeg, Tartu 1935, lk 42. Kalme oli korras veel 1970. aastal, mil teda inspekteeris V. Lõugas (vt V. Lõugas, Inspektsioonimatkast Jõgeva rajooni muististele 1970. a (käsikiri Ajaloo Instituudis)). Mälestisele on pass  koostatud 1976. a mais arheoloog K. Jaanitsa poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9248
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pajusi asulakoha muistse tuumiku intensiivsem, vägagi tume, söepurune kultuurikiht on jälgitav Põltsamaa-Pajusi-Luige teest lääne pool. Kultuurikihis esineb rohkesti lagunenud (kolde,kerise) kivipudru, samuti leiumaterjali (peam keraamika, rauaräbu). Asulakoha kultuurkihi paksus on  keskmiselt  0,7 -0,8 meetrit, kohati isegi üle 1 m. On küll tõenäoline, et siia suhteliselt madalamale alale on ka mulda kõrgemalt allapoole erodeerinud. Üldjoontes ulatub asulakiht kuni läänepoolse kraavi jooneni. Küllalt tumedat kultuurikihti esineb samuti Põltsamaa-Pajusi-Luige teest 50-60 m ida pool, kaldja veeru kõrgemal idaosal. Paistab siiski silma, et kui teest 20-25 m ida pool on tegemist veel üsna intensiivse, tumeda kihiga, mille paksus on keskmiselt 50-60 cm, siis kaugemal ida pool muutub muld heledamaks, leiuvaesemaks, osutades ilmselt asulakoha äärealale (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht paikneb Pajusi mõisa hoonetest põhja pool, jäädes Põltsamaa-Pajusi-Luige teest (nr 14170) ida ja lääne poole. Maastikuliselt paikneb muinasasula kultuurikiht ida poolt lääne suunas kergelt kaldjal veerualal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Pajusi muinasasula kiht on avastatud 25. mail 1988. a Oskar Raudmetsa poolt. 9. nov 1993. a inspekteeris O. Raudmets muistist koos arheoloog Ain Laviga. Muistist on kirjeldanud A. Lavi 30. okt 1995. a. Nii O. Raudmetsa kui Elna Haiba poolt asulakihist korjatud leiumaterjal, sealhulgas keraamika, šlakk jne asuvad Tallinnas Ajaloo Instituudis. Seni Pajusi asulakihist korjatud leiuainese põhjal otsustades pärinevad vanemad asustusjäljed I aastatuhande algusest. On siiski tõenäoline, et asula on siia tekkinud märksa varem ja edasipidi saadakse ka seda kinnitavat materjali. 16. saj lõpul on Pajusit mainitud kirjalikes allikates, sh Poola revisjonides 1583. a (’’Paiuz’’) ja 1599. a (’’Pajus’’), aga samuti rootsiaegsetes dokumentides – 1683. a (’’Payus’’). 17. saj rajati küla lõunaservale mõis, millega ilmselt pea kaasnes ka küla likvideerimine maa mõistmise käigus. 1698. a kuulus mõis reduktsiooni käigus Rootsi riigile (vt ka Baltisches historisches Ortslexikon I. Köln – Wien. 1985).
Mälestise pass on koostatud arheoloog Ain Lavi poolt 1996. a veebruaris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9255
name: Ohverdamiskoht "Hiietemägi"
type: Ohverdamiskoht
alt_id: 103-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Endise Hansu talu põllul asub küngas, kus on mõned kivid ja millel kasvab väike puistu. Paiga kohta on mitmeid pärimusi, mis viitavad vaimsetele tavadele ning seostuvad ohverdamise ja palvetamisega, näiteks "Hiies olid vana aja jumalad. Tegid savist kuju ja pand hiide. Vihma ja vilja jaoks oli jumal. Seda käidi paluti ja kummardati. Hiiekirik oli hiiemäel. Kummardati hiiepuid.".</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis asub kõrgemal väikese puistuga mäeharjal, Assikvere-Peremetsa teest lääne pool Assikvere küla loodeosas.</span>


source: A
code: 9256
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 45-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha kultuurkiht ilmneb Assikvere-Pala teest lääne pool. Maantee ääres ja taluhoonete ümbruses on kultuurkiht nõrk, ilmselt on seda järsemalt alati madalamale ka erodeerinud. Allpool, laugemal alal, muutub muld märksa tumedamaks, samuti sisaldab see rohkem jälgi kultuurkihist. Viimane esineb mitte alati ühtlase kihina, vaid laiguti, mis johtub omaaegse paiknemisest. Päriselt kunagise oja kaldani kultuurkiht siiski ei ulatunud: nii ida kui lääne pool kraavi oli kuni 10 m laiune turbane alal, mis omal ajal ei sobinud hoonestuseks. Väga intensiivne kultuurkiht on kraavist 50-60 m lääne pool, edasi muutub kiht nõrgaks. Kultuurkiht oli siin mattunud keskmiselt 20-30 cm paksuse pealeuhutud kultuurkihi alla, mille all oleva  kultuurkihi paksus ulatus 30-50 cm-ni. Kohati on märgata söestunud tukijäänuseid, tules tugevasti lagunenud erineva suurusega raudkive ja keraamikat. Kohati ulatus mullakihi paksus kuni 1 meetrini, kusjuures kuni 50 cm paksuse kultuurkihi all oli veel 15-25 cm paksune nn sisseuhtehorisont, mis oli aja jooksul tekkinud mullaosakeste sisseuhtumisest all-lasuvasse liivakihti. Mõnevõrra on kultuurkihi jälgi näha ka ida pool Assikvere  teed (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Asulakoht asub  Assikvere-Pala tee (nr 14104) ja Vadiristi tee ristumiskohas, jäädes Assikvere-Pala teest lääne poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha kultuurkihist korjatud leidudest varasemad on dateeritavad II aastatuhande algusesse, kusjuures asustus on püsinud siin tänapäevani. 1981.-1982. a viidi siin läbi ulatuslikud maaparandustööd. Kuigi asulakoht oli varem teadmata, et kooskõlastatud projekti eelnevalt kultuurimälestiste kaitse organitega. Seetõttu kaevati asulakoha kultuurkihti mitmed kraavid. Üle oja viivast sillast lääne pool kaevati 3-4 m laiune kogumiskraav, varem paikapandud drenaažikraavid olid juba kinni aetud ning ei olnud muistise kirjeldamise ajal enam nähtavad. 
Pala-Haavakivi maaparandusobjekti muinasteadlikul inspekteerimisel avastasid muistise 5. mail 1982. a arheoloogid A. Lavi ja A.-M. Rõuk. Korjatud leiud asuvad Ajaloo Instituudis. Pala varasemad äramärkimised kirjalikes allikates on alles aastaist 1585 (Palowas), 1601 (Weicko Pallas), 1606 (Pala). Nimi pärineb arvatavasti sõnast ’’palu’’ (põlendik, põlenud metsamaa, alemaa). Seega oleks kohanimi ’’Pala’’ siinse vanema põllunduse mälestusmärgiks (vrd Palamuse, Palastvere);( vt V. Pall. Põhja-Tartumaa kohanimed. Tallinn, 1969, lk 171). Mälestisele on passi  vormistanud 1983. a  novembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9257
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 46-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Kodavere kirikust, reg nr 23950, loode pool, ulatudes üle Aovere-Kallaste-Omedu tee (nr 43) lääne poole.</span>


source: A
code: 9258
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 44-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Punikvere külatuumik ja asulakoht paiknevad kõrgema põllumassiivi idaserval, kusjuures asulakoha kultuurkiht asub loodest kagu suunas langeval, kaldjal alal. Asulakoha kultuurkiht on märgatav just ida pool teed asuvatel aiamaadel, lääne pool teed veidi kõrgemal alal seda seni avastatud ei ole. Tumedam, leiurohkem, intensiivsem kultuurkiht asub muistise lõunaosas. Lisaks osteoloogilisele materjalile (peamiselt loomaluud) ja keraamikale on siit nii korduvatel inspektsioonireisidel kui ka 1983. a proovikaevamistel leitud rohkesti kunagise rauatöö jälgi – šlakki ja düüside katkeid. Kihis oli rohkesti söepuru ja tahma, mis kohati oli mulla muutnud plingiks, raskestikaevatavaks. Kultuurkihi paksus ulatus 0,25-0,6 meetrini, kusjuures madalamale idaosale on mulda ka vooluvete poolt alla erodeerinud. Õhema kultuurkihiga alal oli muld künniga segatud. Seevastu 20-40 cm sügavuses võis märgata tumedamaid, söepururohkeid kihte, milles oli šlakki ja õhutusdüüside fragmente (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Asulakoht paikneb Saare-Pala-Kodavere tee (nr 1410) ja Punikvere tee vahelisel kolmnurksel alal,  kompaktse hoonestusega Punikvere külatuumiku piirkonnas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seniste uurimistulemuste põhjal pärineb asulakoha varasem materjal I aastatuhande lõpust, kusjuures pidevalt on asustus jälgitav tänapäevani. Muistis on avastatud 28. aprillil 1982. a arheoloogide A. Lavi ja A.M. Rõugu poolt (A. Lavi inspektsiooniaruanne Ajaloo Instituudis). Ida-Eesti vana rauatöö uurimiseks viidi 1.-12. septembril 1983. a Punikvere asulakoha alal arheoloogide A. Lavi ja J. Peetsi juhatusel läbi väikesemahulised kaevamised. Asulakoha lõunaossa rajati kaks proovikaevendit kogupindalaga 18 ruutmeetrit. Keraamika ja osteoloogilise materjali kõrval avastati rohkesti rauaräbu ja eriti õhutusdüüside fragmente. Kogutud šlakitükid dateerusid radioaktiivse süsiniku meetodil analüüsimisel 13.-14. sajandisse (A. Lavi kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1993. a novembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9259
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 47-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Raatvere asulakoht on suures osas tänapäevase küla hoonete, aiamaade, Sääritsa teest kagus oleval maa-alal. Eriti selgeilmeline kultuurkiht paistab silma Sääritsa poole viiva külatee ümbruses. Kultuurkihi paksus oli sinna tehtud šurfides keskmiselt 30-40 cm ,kohati kuni 60 cm. Kiht on märgatavalt tumedatoonilisem, sisaldades rohkesti söe- ja lagunenud kerisekivide puru. Eraldi äramärkimist väärivad asulakihis ilmnevad vana rauatöö jäljed – šlakitükid, torukujuliste savist õhutusdüüside fragmendid, mida on seni enam avastatud Sääritsa tee ümbruses, sealjuures just suhteliselt madalamalt alalt (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Asulakoht paikneb  Aovere-Kallaste-Omedu teest (nr 43) kirde poole, Peipsiääre teekäänakust loode- ja kagu poole, külatuumiku põhjapoolsel alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Korjatud juhuleidude ja proovikaevamiste materjali põhjal on asulakoht dateeritav I aastatuhande lõppu kuni II aastatuhandesse .Kuna Kodavere neemiku alal on avastatud ka I aastatuhande I poole leide, võib oletada, et Raatvere piirkonnast võib avastada edaspidi ka varasemat materjali. Asulakoht on avastatud arheoloog A. Lavi poolt 1981.a juuli algul. Sama aasta juulikuu lõpul viidi muistise kirdeosas läbi väikesemahulised proovikaevamised. Asulakoha keskmiseks paksuseks saadi 0,3-0,4 m . Leiumaterjalis oli ka rohkesti rauatööd kajastavat ainest. Ajaliselt pärinevad leiud I aastatuhande lõpust, kusjuures asustusjäljed ulatuvad, nagu Eesti põliskülade kultuurkihtides tavaline, kuni tänapäevani välja (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9260
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 1-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu kujutab endast avatud maastikul ümbrusest esile kerkivat, õige madalat pikiteljega  kirde-kagu suunalist seljakut. Geoarheoloog A. M. Rõugu teatel on tegemist Peipsi kunagise liivast kuhjunud rannavalliga. Kalmemäe pikkus on ligikaudu 150-160 m, laius keskmiselt 40-50 m. Kui suhteliselt kitsa harjaga seljaku lääne- ja edelaosa on selgepiirilisemad, siis kesk- ja idapoolne osa on märksa nõrgemalt eristuvad. Kohalike vanemate põliselanike teatel olevat kalmistu olnud varem kõrgem ja suhteliselt paremini silma paistnud, kuid kolhoosi ajal on seda madalamaks küntud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kalmistu paikneb  Aovere-Kallaste-Omedu teest (nr 43) lääne pool, tasase reljeefiga, avatud maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seniste uurimistulemuste põhjal on Raatvere kalmistu dateering 10.-13. sajand. I aastatuhande lõpul rajati siinse seljaku kesk- ja idaosale rauasulatuskoht. 10.-11. saj algul võeti seljaku lääneosa kasutusele matmispaigana. Varasemate põletusmatuste kõrvale ilmusid 11. saj maa-alused põletamata matused. Mõlemad matmisviisid püsisid kasutusel muinasaja lõpuni. Tõenäoliselt on Kalmemäe alale maetud ka varakeskajal. Kalmistu alalt  on korduvalt tulnud päevavalgele luid ja  muinasleide, mis osalt on jõudnud ka muuseumikogudesse. 1970. aastatel hakati Kalmemäe alal kündma võimsate traktoritega, mille tulemusel lõhuti veelgi just väiksema matmissügavusega haudu. 1981.-1982. aastatel toimusid kalmemäel arheoloogilised päästekaevamised A. Lavi juhatusel. Uuriti peamiselt kalmemäe läänepoolset osa ja mõnevõrra ka keskosa. Avastati mitmete 11.-13. saj maa-aluste põletusmatustega haualohkude põhju. Välja puhastati 27 luustikku, mille hulgas oli nii 11.-12. saj dateeritavaid rikkaliku hauainventariga, kui ka arvatavasti keskaegseid leidudeta matuseid. On tähelepanuväärne, et 11. saj haudades oli maetud juba peaga lääne suunas. Seni Eestis ainulaadsed on kaks arvukate leidudega 11. saj sepahauda. Võis jälgida mitmeid omapäraseid jooni nii matmiskombestikus kui laiuaineses.  1981.-1982. aastate arheoloogilised kaevamised näitasid, et matmispaigana on peamiselt kasutatud Kalmemäe läänepoolset kõrgemat harjaosa, kusjuures edelaosas ulatus matmisala siiski ka kergelt kaldjale nõlvale. Põletusmatuste levikuala jäi rohkem Kalmemäe loodepoolsele otsale, mõnevõrra esines neid ka seljaku lõunapoolsel serval. Põletamata matuseid esines läänepoolsel harjal, osaliselt ka edela- ja lõunapoolsel nõlval kõikjal. Üksikuid leidudeta luustikke on avastatud ka Kalmemäe idaosas, mis tõenäoliselt osutab kalmistu perifeersele alale. Raatvere mõningaid uurimistulemusi on avaldanud A. Lavi ja J. Peets väljaandes Zur archäeologischen Forschunge Ostestlands. TA Toimetised, 1985, nr 4. Mälestisele on koostanud passi 1994. a jaanuaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9261
name: Rauasulatuskoht
type: Rauasulatuskoht
alt_id: 2-k
description:
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seniste uurimistulemuste põhjal on rauasulatuskoht dateeritud 10. sajandisse. Piirkonna räburohkust märgati juba ammu. 20. sajandi alguses on Eesti Rahva Muuseumi käsikirjade osakonnas Raatvere kohta teade, et „… paiguti on maapind Kalme mäel raua puruga, ka sütega segatud. Siin olevat vist ka sepa pada vanasti seisnud..“ 1969. a sügisel inspekteeris Raatvere kalmemäge arheoloog V. Lõugas, kes kalmeleidude kõrval leidis ka rauasulatuskoha jälgi. 1975. a võeti muistis muinsuskaitse alla. 1981.-1983. a viidi arheoloog A. Lavi juhatusel Kalmemäel läbi arheoloogilisi kaevamisi. Rauasulatuskoha jälgi avastati kaevendi alalt rohkesti. 1982. a kaevandis tulid päevavalgele kaks rauaräbuga täidetud, kausitaolise kujuga lohu põhja. Viimased olid süvendatud 0,5 m liivapinda ja nende ees oli savikihti tehtud õhutuskanalid. Tõenäoliselt oli tegu räbu ja toorraua sekundaarseks kuumutamiseks rajatud auk-ahjude põhjadega. Ahjude põhjad on radiosüsinik meetodil dateeritud 10. sajandisse. Rauatöönduse ajalist eelnemist kalmistule kinnitaks samuti asjaolu, et räbu esines ka haudade täitekihis, seega šlakk pidi olema maapinnas juba enne haudade rajamist (vt A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostatud pass 1994. a arheoloog A. Lavi poolt (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9262
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 108-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Peipsiääre ja Rannamõisa teede kolmnurgas.</span>


source: A
code: 9263
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 107-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu asub Aovere-Kallaste-Omedu tee (nr 43) 45. kilomeetri läheduses, paiknedes maanteest lääne pool avatud maastikul. Kalmistu kõrval paikneb arheoloogiamälestis Ohvritamm, reg nr 9264.</span>


source: A
code: 9264
name: Ohvritamm
type: arheoloogiamälestis
alt_id: 106-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvritamm asub Aovere-Kallaste-Omedu tee (nr 43) 45. kilomeetri läheduses, paiknedes maanteest lääne pool avatud maastikul. Ohvritamme kõrval paikneb arheoloogiamälestis Kalmistu, reg nr 9263.</span>


source: A
code: 9265
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 43-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Sassuvere külas jäädes Kadrina oja ja Sassukvere-Kadrina tee (nr 14241) vahele.</span>


source: A
code: 9266
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 80-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Asulakoht asub Peipsi järve kaldapealsel, Sääritsa külas. Asulakohast ligikaudu 200 m kagu poole jääb arheoloogiamälestis Kalmistu, reg nr 9267.</span>


source: A
code: 9267
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 79-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tõnu talust ida pool paikneb põllumaal veidi kõrgem seljak, mille idapoolse jätkuna Sääritsa põliselanike teatel ulatunud järve paarikümne meetri ulatuses kitsas, kõrgete kallastega neemik. Selle seljaku ja eriti neemiku kõrgemat idapoolset harja on kasutatud matmispaigana. Tänapäeval on seljaku idapoolne kõrgem hari suures osas haritav maa, kusjuures järveäärsele, keskmiselt 30 m laiusele ribale on peale 1984.-1985. a maaparandust istutatud männik. Kalmistu läänepoolsest piirist on looduslikke märke raske eristada. Arvestades teiste Ida-Eesti kalmistute uurimistulemusi, võiks läänepoolne ala ulatuda järvest 30-35 m lääne poole. Kalmistu säilinud osa täpsemaid piire on võimalik selgitada vaid arheoloogilistel uuringutel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kalmistu asub Peipsi järve kaldapealsel, Sääritsa külas. Kalmistust ligikaudu 200 m loode poole jääb arheoloogiamälestis Asulakoht, reg nr 9266.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kogutud leiuteadete põhjal tundub olevat tegemist 11.-12. sajandisse dateeritava kalmistuga. Rahvapärimuses on paik tuntud kui „Rootsi sõjamatuse koht“. Vanemate põliselanike teadetel lõhkunud Peipsi tormilained kalmistu kohal korduvalt kallast, uhtudes välja luustikke ja muinasesemeid. Eriti mäletatakse 1924. a kõrget veeseisu ja torme, mis järve ulatunud neemiku pea täielikult ära uhtusid. Just sel ajal uhtus tormilainetus kaldast välja ka kivimüraka, mis algselt oli maa sees. Põliselanikud kinnitavad, et luustikke ja esemeid olevat 1924. a leitud just suure maakivi juurest. Leiuteated kalmistult ja selle lähedustest on jõudnud 1930. a Elva muuseumi. Seoses planeeritavate maaparandustöödega kontrollisid 1930. a edastatud leiuteateid 1983. a A. Lavi ja A. M. Rõuk. Avastati asulakoht ja põliselanikud näitasid kätte ka muinaskalmistu asukoha. 1983. a suvel toimusid kalmistul päästekaevamised arheoloog A. Lavi juhatusel, mille käigus avastati kolm raudkivist varet, kus oli tehtud ka tuld (vt. A. Lavi kaevamisaruanne Ajaloo Instituudis). Uurimistulemusi on lühidalt tutvustanud A. Lavi ja J. Peets artiklis „Zur archäologischen Forshungen Ostestlands“ TA Toimetised, 1985, nr 4. Võib oletada, et nimetatud kivivared olid kalmistu alale rajatud seoses mingite matmisrituaalidega. Mälestisele on koostatud pass arheoloog A. Lavi poolt 1993. a jaanuaris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9268
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 51-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muinasasula kultuurkiht on peamiselt jälgitav suhteliselt tasasemal alal endiste taluhoonete ja maantee vahelisel alal. Asulakoha kultuurkihi paksus on keskmiselt 30-40 cm. Suhteliselt intensiivsema kultuurkihi jälgi on näha sujuvalt orundi poole langeval alal. Just seal, kaldjal veerul ja kõrgendiku jalami piirkonnas on asulakoha kiht eriti tumeda värvusega, sisaldades rohkesti kuumuses lagunenud kivipuru. Kihi paksus on keskmiselt 40 cm, kohati ka rohkem. Kaldjal alal on kultuurkiht aja jooksul erodeerinud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Palamuse kihelkonnas. Asulakoht asub Jõgeva-Palamuse-Saare tee (nr 14137) ja Kilbavere tee ristumiskohast edela pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha kultuurkihist korjatud leiud (käsitsi ja kedral valmistatud keraamika, luisu katkend, šlakk) näitavad, et asula on tekkinud I aastatuhandel. Muistis on avastatud 1982. a arheoloogide A. Lavi ja A. M. Rõugu poolt (vt A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Vanemad nimekujud kirjalikes allikates on järgnevad – 1519 Ertver, 1585 Erykwer, 1627 Erigfehr, 1805 Erickfer (vt V. Pall, Põhja-Tartumaa kohanimed. Tallinn 1969, lk 30). Mälestisele on koostanud passi 1985. a jaanuaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9270
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 52-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Luua-Vaidavere teest (nr 14210) edela pool jäädes külavaheteest vahetult lääne poole.</span>


source: A
code: 9272
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 82-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha intensiivne kultuurkiht on jälgitav asulakoha keskosas külateest kuni keskmiselt 100 m lääne poole. Kultuurkiht on üsna tume ja sisaldab lagunenud söe- ja koldevarede kivipuru. Kõrgemal, külatee ääres on kultuurkiht suhteliselt heledam (paksus 20-30 cm). Veidi madalamal, lääne pool on kihi paksus kohati üle 0,5 m, ilmselt on siinkohal tegemist ka erosiooniga. Muld on siin märksa tumedam, sisaldab rohkesti kivipudru. Külateest ida pool seni nimetamisväärset asulakoha kultuurkihti ei ole avastatud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal Palamuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Kuremaa järve kagupoolse kalda lähedal, Järvepere küla keskosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakohalt korjatud juhuleiud on dateeritavad I aastatuhande lõppu- II aastatuhande algusesse. Muistise kultuurkiht on avastatud arheoloogide A. Lavi ja A.M. Rõugu poolt 1983. a oktoobris. Muistise alalt on korjatud keraamikat ja tulekivikilde. Asulakohalt olevat varemalt leitud „roostetanud mõõgajupp“, mis aga on läinud kaotsi. Muistist on kirjeldatud arheoloog A. Lavi poolt 1985. a ja 1993. a (vt A. Lavi inspektsiooniaruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1993. a septembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9273
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 551
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ovaalse sööditükiga, kuhu on aja jooksul kogutud rida varesid, mis on kokku sulamas üheks terviklikuks vareks. Siin võib eraldada põlisema kivivare osa, mis on kirde-edela suunas 9,5 m pikk ja teistpidi 4-4,5 m lai. See koosneks nagu kahest osast ,mis on omavahel lahututud nõoga, mis on täis veetud suuri raudkive. Vana vare on kaetud väiksemate rusikasuuruste kividega. Vare kõrgus ümbritsevast maastikust on ligikaudu 1 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9273 kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279), olles kivikalmetest kõige põhjapoolsem ja asub kirde-edela suunalisel sööditükil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a. Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9274
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 552
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kiviklame paikneb sööditüki keskosas ning siin on selgesti eraldatav vanem, tugevam kivivare. Võib märgata ka ringikujuliselt laotud suuremaid raudkive. Ringkujuline laotis on märgatav rohkem vare loodeservas, kus 5-6 suuremat raudkivi moodustavad selge kaare. Varele on suuri raudkive põllult peale veeretatud ja kalme serv pole seetõttu selge. Kivikvare läbimõõt loode-kagu suunas on 8,5 m ja teistpidi 8 m. Vana vare alal eraldatava kiviringi läbimõõt on umbes 5,6 m. Kalme pealispind on üldiselt madalam kui serva kõrgus. Eriti madal on kalme ida- ja kaguosa (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9274 kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279). Kivikalme reg nr 9274 jääb kivikalmest reg nr 9273 edela poole ning see paikneb edela-kirde suunalisel piklikul sööditükil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a. Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9275
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 553
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikalme paikneb sööditüki keskosas ning siin on selgesti eraldatav vanem, tugevam kivivare. Vana vare on enam-vähem ümmargune. Tema läbimõõt põhja-lõuna suunas on umbes 6,5 m ja teistpidi sama palju. Vare lõuna ja kagu servale on kuhjatud suuri kive. Lõuna servale on lükatud üksik suur kivi, kagu servale on lükatud koos mullaga 5-6 kivi. Ka vare põhja servale on tõstetud paar kivi.  Varest kirde poole jääv osa on ligi 7 m pikkuselt tekkinud hiljem maaharimise käigus varele juurde ja sinna on hakatud kive koguma. Ka varest lõunapoole jääv 7,5 m pikkune ots on tekkinud sarnaselt (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9275 kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279). Kivikalme reg nr 9275 jääb kivikalmest reg nr 9274 kagu poole asudes edela-kirde suunalisel sööditükil.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a. Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9276
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 554
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on edela-kirde suunas piklikku sööditükiga, mille pikkus on umbes 24 m ja laius keskkohal ligikaudu 9 m. Sööditüki keskel on umbes 5 m läbimõõduga kivivare, mille servades on kohati suuremaid raudkive ja väiksemaid kivihunnikuid. Kivihunnik on kumer. Tema kõrgus keskosas on ligikaudu 0,5 m. Vare kaguserva vastu on veeretatud põllult väiksemaid raudkive. Vanast varest edela pool on raudkive ebaühtlaselt lademetesse kogutud. Sööditüki kirdeotsal on mõne meetri laiuses ribas hõre kivistik, mis on kuni 0,5 m kõrge. Söödiriba põhja ja loodekülg on üldiselt ilma suuremate kivideta. Kivivare ümber olev maapind on üldiselt peaaegu ümbritseva põllupinna tasemel, varest edela pool kohati isegi madalam (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, vahetult maantee ääres, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9273 kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a. Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9277
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 555
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vare asub 16 m pikkusel kiilukujulisel sööditükil, mille suund on edelast kirdesse, terav ots on edela poolne. Sööditüki laiem, kirdepoolne ots on 5 m lai. Eraldatav on vana vare, mis moodustab põhiplaanilt ümmarguse kompaktse tuumiku, läbimõõduga 4,7 m. Lõuna pool seda vana varet, mis on 0,5 m kõrge ja koosneb ülemises osas ainult väikestest viskekividest ning serva poolt sügavamalt maa sees istuvatest kividest, on kogutud mõned suuremad ja väiksemad kivid. Vanast varest kirde pool on 30-40 suuremat kivi. Vare lõunaservast on kive ära veetud ja sellest on varesse jäänud poolkaarjas auk. Vana vare edelaküljel on raudkivid reas ja moodustavad oma sirgemate väliste külgedega müürialuse taolise rajatise (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9273  kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279).</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a. Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9278
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 556
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vare paikneb ümar-ovaalsel kirde-edela suunalisel 19 m pikkusel ja kümmekonna meetri laiusel söödilapil. Söödimaa keskel võib eraldada tihedama ja vanema kivivare, millega kirde ja edela pool liitub põllult kogutud kivistik. Vare on edela-kirde suunas veidi üle 7 m lai. Vana vare kaguserval võib märgata põhja-lõunasuunalises reas asuvaid suuri raudkive. Vare idanurgas võib märgata nurka. Mille moodustavad suured raudkivid oma väljapoole pööratud sirgete külgedega. Vare lõunaosa on maetud hiljem põllult pealekorjatud kivide alla. Ometi on ka siin vare lõunaosas näha kivide all suuri sügaval maa sees istuvaid raudkive. Analoogiliselt lõunaosaga on ka edelaserv mattunud pealeloobitud väikeste kivilademete alla. Vare põhjaosa, mis ulatub kaugele põllu sisse, sulab peaaegu märkamatult kokku põllult lükatud suuremate raudkivide lademega. Edela pool vana varet on sööditükk kividest peaaegu tühi. Ainult päris servas on  peale lükatud poolkaares mõned suuremad kivid. Mitu suuremat kivi on varest kirde poole jääval sööditükil (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9273 kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279) olles kivikalmetest kõige edelapoolsem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9279
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 557
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Vare paikneb edela-kire suunalisel sööditüki keskel. Sööditüki pikkus on 18 m ja laius 6,5 m. Söödiriba keskosas on umbes 0,5 m kõrgune kamardunud ja sammaldunud servadega väiksemate kivide hunnik. Tegemist on kumera varega, mille servades on tunda kõrgemaid kive. Vare läbimõõt on 3-4 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb  Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) 2. kilomeetri läheduses, lääne pool avatud maastikul. Kivikalme reg nr 9273 kuulub seitset kalmest koosnevasse gruppi (mälestised reg nr 9273-9279) olles kivikalmetest kõige lõunapoolsem.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kivikalmed (reg nr 9273-9279) võivad kuuluda I aastatuhande lõppu ja II aastatuhande algusesse. Kivikalmetele juhtis esmakordselt tähelepanu arheoloog E. Tõnisson 1957. a. Kivikalmetest leide teada ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1972. a mais arheoloog V. Lõugas (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9280
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 54-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoht on seotud hoonestuse vahel paikneva nn „ Vainu lombiga“. Varem olevat see olnud allikatoiteline tiik, mis peale maaparandust jäi aga kuivemaks ning kujutab endast praegu võsastunud vesist lohku. Asulakoha kultuurkiht jääb „Vainu lombi“ ümber, peamiselt sellest loode, põhja, ida ja lõuna poole. Kultuurkiht eristub selgelt tumedama mullana, mis sisaldab rohkesti lagunenud kolde- ja kerisekividest pärinevait pudru ja keraamikat. Intensiivne kultuurkiht paikneb ka kunagise tiigi poole madalduval alal. Kultuurkihi paksus asulakohal on 30-60 cm (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Tartu-Jõgeva-Aravete teest (nr 39) lääne pool Kaarepere keskuse hoonete taga, Kaarepere asulateest lääne pool ja Kaarepere-Visusti teest (nr 14199) põhja pool endisel külatuumiku alal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha pealmistest, seega hilisematest kihtidest korjatud leiud võiks dateerida II aastatuhande algusesse. Asulakoha kultuurkihile juhtis 1981. a suvel tähelepanu kohalik elanik Uno Toru. Saadud leiuteate põhjal inspekteerisid muistist 4. mail 1982. a arheoloogid A. Lavi ja A.-M. Rõuk (inspektsiooni aruanne Ajaloo Instituudis). Varasemad äramärkimised kirjalikes allikates aastatest 1627 (Arrkülla), 1638 (Arrokylle), 1782 juba Suur-Arroküll (vt V Pall. Põhja-Tartumaa kohanimed. Tallinn 1969 lk 27). Mälestisel on koostanud 1983. a novembris passi arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9281
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 50-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoht jääb Kudina orundi tasasele äärealale, aga ka ida poole langevale veerule. Kultuurkiht asulakohal on erineva intensiivsusega, paksus on keskmiselt 0,4 m, asulakoha lääneosas mõnevõrra õhem. Kultuurkihis on rohkesti kuumuses lagunenud kolde (kerise) kivipuru, samuti söetükke (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Asulakoht paikneb  Kudina oru serval, Jõgeva-Palamuse-Saare maantee (nr 14137) ja Kudina-Ehavere maantee (nr 14225) ristumiskohast põhja pool, Kudina järvest edelas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Leitud, nii käsitsi kui ka kedral valmistatud, keraamika järgi võib asulakoha dateerida II aastatuhande algusesse. Asulakoha alale jäävalt Koobamäelt on leitud luustikke. Vanemad nimekujud kirjalikes allikates  - 1447 Kudinas, 1582 Kudzin, 1592 Kudin (V. pall, Põhja-Tartumaa kohanimed, Tallinna 1969). Mälestis on avastatud 1982. a kevadel arheoloogide A. Lavi ja A.-M. Rõugu poolt (aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1985. a märtsis arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9282
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 110-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Kudina mõisa peahoonest lääne pool, hõlmates osaliselt sealse mõisapargi ala.</span>


source: A
code: 9283
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 111-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Äksi kihelkonnas. Asulakoht asub Kärksi küla keskosas.</span>


source: A
code: 9284
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 55-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakiht paikneb pikliku, keskmiselt 40-100 m laiuse ribana Nava voore läänepoolse, madalama haru edelajalamil  Pikjärve kaldal. Asulakoha lõunaosa paikneb Elistvere oja nõo ääres. Maastikuliselt kõrgemal osal on kultuurkihi paksus 20-30 cm, kiht on kohati tume ja esineb keraamikat. Järvepool, alumise astangu idaosas on söesegust kultuurkihti. Kuna kultuurkiht on ülevalt allapoole erodeerunud on alumises osas kultuurkihi paksus kuni 1 m. Kui tänapäevase Nava küla hoonestus asub kõrgemal, vooreharu lael, siis muistne tuumik on paiknenud märksa madalamal, algselt on asula arvatavasti paiknenud Pikkjärve poole kaldjal alal (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Kaarepere Pikkjärve kaguotsa lähedal, jäädes järve ja Nava külatee vahelisele alale.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha võib dateerida I-II aastatuhandesse (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9285
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 528
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikalme kujutab endast ovaalja põhiplaaniga, kohati küllalt järskude külgedega, pealt lamedat küngast. Viimane on kaetud tiheda rohukamaga, millest paiguti ulatuvad maapinnale kõrgemate raudkivide laed. Kalmevare pikkus loode-kagu suunas on 16 m, laius keskmiselt 13 m. Vare kõrgus ulatub 0,5 kuni 1,9 meetrini (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb Nava külateest vahetult ida pool avatud maastikul, põllumassiivi serval. Kivikalmest ida suunda jääb arheoloogiamälestis Kivikalme reg nr 9286.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kaevamistulemuste põhjal on kivikalme dateeritav I aastatuhande- II aastatuhande algusega. Kalmet on maininud A. Jürgens 1921.a Palamuse kihelkonna muististe kirjelduses (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1945.-1946. a uuriti kalmet arheoloogiliselt H. Moora juhatusel. Peale kaevamist kaeti kaevendi ala mullaga ja taastati kalmekünka algupärane ilme. Uurimistulemused on esitatud M. Schmiedelheimi  poolt koostatud kaevamisaruannetes. Kaevamistel uuriti läbi kogu kalme lääneosa ja veidi kirdeserv. Kalmes avastati kaks põhijärku. Varasemast kivikirstkalmest oli säilinud kiviringi jälgi ja põletamata matuseid, mis on dateeritud 1.-2. sajandisse. Ülemine kiht kujutas endast põletusmatustega kalmet, edelaosas avastati kaks suurematest kividest tarandi jälge. Leiumaterjalis on ka noorema rauaaja leide. Mälestisele on passi koostanud arheoloog A. Lavi 1993. a (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9286
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 112-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>1985. a oli muistis suhteliselt hästi säilinud. Tegemist oli ümara künkakesega, mille piirjooned olid selgemalt jälgitavad lõuna-, kagu-, edela-, osalt ka lääneosas. Künkake kujutas endast kompaktset rohukamaraga kaetud kivivaret, millest paistsid välja üksikute suuremate kivide laed. Lõunaosas oli vare tüsedam, põhjapoolne osa aga märksa õhema kivistikuga. Vare läbimõõt oli ida-lääne suunas 10 m, kõrgus 0,9 m. 1980. aastate lõpus kuhjati kalmele kõrge kivihunnik. 1993. a oli loode- kagu suunalisele söödilapile kuhjatud kivihunnik, mis oli samas suunas 13 m pikk ja 8-9 m lai. 3 meetri kõrgune kivihunnik on kokku kuhjatud koos mullaga, mille tõttu on maa-ala suures osas rohtunud ja taimestikuga kaetud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kivikalme paikneb kompaktse hoonestusega Nava külast põhja pool avatud maastikul, kus see eraldub maastikust ümara künkana.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme seniste uurimisandmete põhjal võiks kalme dateerida I aastatuhande I poolde. Muistist on maininud A. Jürgens 1921. a  Palamuse kihelkonna muististe kirjelduses (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1945.-1946. a olid kalmel arheoloogilised väljakaevamised. Kalmet tookord kaitsenimekirja ei määratud. 1985. a kirjeldas kalmet arheoloog A. Lavi. 1980. aastate lõpul maeti varem suhteliselt vähe risustatud kalmevare täies ulatuses kõrge kivihunniku alla. Rahvapärimuses on koht tuntud „Kabelimäe“ nime all (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9287
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 83-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht ulatub Palamuse vesiveskist (reg nr 23970) lõuna poole kuni 350 m kaugusele, Amme jõest kuni 100 m lääne poole.</span>


source: A
code: 9288
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 81-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Pikkjärve asulateest idapool, jäädes Kaarepere mõisa pargi tuumikalast vahetult lõuna poole.</span>


source: A
code: 9289
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 527
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb avatud maastikul, Pikkjärve-Tõve maanteest (nr 14200) ligikaudu 85 m kagu pool. Kivikalmest lääne poole jääb Tapa-Tartu raudtee.</span>


source: A
code: 9290
name: Kalmistu "Järve kalme"
type: Kalmistu
alt_id: 17-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb puudega kaetud alal, vahetult Nava-Kaiavere tee ääres.</span>


source: A
code: 9291
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 48-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Raadivere-Sääsküla tee (nr 14222) ja maanteest kirdesse jääva kuivenduskraavi vahelisel alal.</span>


source: A
code: 9292
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 84-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muinasasula on seotud kahe vesise sulglohuga, kus tõenäoliselt on olnud ka allikakohad. Üks neis paikneb põhja pool maanteed ja teine lõuna pool. Põhjapool asuvast sulglohust tõsteti 1983. a suvel välja pinnast, ja kujundati sinna tiik. Pinnas lükati ümbruses laiali.  Põhja pool teed koondub kultuurkiht sulglohu ümber. Selle sulglohu läheduses on tegemist väga selgelt ilmneva kultuurkihiga. Lõuna pool teed asuva sulglohu juures jääb kultuurkiht peamiselt sulglohu idaserva. Selgem asulakiht on jälgitav ka sulglohu lääneäärel 50-70 m laiusel alal. Võrreldes põhja pool teed asuva alaga tundub lõuna pool teed siiski kultuurkiht suhteliselt nõrgem olevat. Kultuurkihti on oluliselt lõhutud tee- ja hoonete ehitustöödel, samuti mitmetel kaevamistöödel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb tasasel maastikul Süvalepa küla majapidamiste aia- ja rohumaal, kahel pool Jõgeva-Palamuse-Saare teed (nr 14137) Asulakoha lääneserva jääb mälestis Kultusekivi reg nr 9293 ning mälestise asulakoht reg nr 9292 lõunaserval.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha kultuurkihist korjatud vanemad leiud võiks dateerida I aastatuhandesse. Muistis on avastatud 1983. a aprillis arheoloogide  A. Lavi, A. M. Rõugu ja J. Peetsi poolt. Asulakohalt korjatud leiud asuvad Ajaloo Instituudis. Vanemad nimekujud kirjalikes allikates – 1447 Suurlep, 1582 Soialep, 1601 Soyalep, 1638 Sualep, 1739 Siwwalöpp, 1811 Süwwalepp (vt V. Pall, Põhja-Tartumaa kohanimed. Tallinn,. 1969, lk 231). Mälestisele on koostatud pass 1983.a (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9293
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 549
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast suhteliselt väiksemat, madalat, ümar-kolmnurkja kujuga, küllalt tugeva koostisega punakatoonilist maakivi. Kivi idakülg on järsk, lõuna- ja lääneküljed on samuti järsemalt kaldjad. Kumer kivilagi asub kivi kaguosas. Kivi pikkus on kirde-edala suunas 2,55m, laius 1,7 m, kirdepoolne kõrgus on 0,5 m, edelapoolne 35 cm. Ja ümbermõõt 7,1 m. Suhteliselt ilmekad, küllalt hästi säilinud lohud paiknevad kahes reas kumerja kivilae mitte kõrgemal, vaid lõuna poole kaldjal lõunaäärel. Kivil esineb ilmekaid 8-10 cm läbimõõduga lohke (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kultusekivi paikneb Jõgeva-Palamuse-Saare teest (nr 14137) kolm meetrit lõuna pool, Süvalepa külatuumiku ning mälestise Asulakoht reg nr 9292 lõunaserval, tasasel maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Analoogiliselt teiste väikeselohulist kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse. Kultusekivi on mainitud 1921. a Adele Jürgensi poolt koostatud Palamuse kihelkonna kirjelduses lk 303 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Tollal jäi kivi teest 30 m eemale, kivikpinnal märgitakse 13 lohku. Kui praegu on kivi kõrgus keskmiselt 0,5 m, siis 1921. a ulatuse see 1-1,25 meetrini. Tõenäoliselt on kultusekivi ümbrusesse kuhjunud põllumulda, võib-olla on mõnevõrra varisenud täitepinnast ka uue maantee rajamisel (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9296
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 18-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tume kultuurkiht esineb Vaidavere voore nõrgalt kaldjal jalamiosal on, hoonestusest ligikaudu 30 m loode pool on kihi paksus 30-40 cm. Mullas on lagunenud kivipuru ja suuremaid kivitükke. Hoonestusest lääne pool kultuurkihi intensiivsus mõnevõrra väheneb. Asulakoha keskkohast ida pool, tasasel alal esineb kultuurkihti laiguti. Seega on intensiivsem kultuurkihi ala Tarto taluhoonete all ja ümbruses, eriti aga talust põhja suunas, laiguti ka ida pool tasasemal alal. Lõuna pool maanteed seni märkimisväärseid kultuurkihi jälgi pole leitud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja- Magdaleena kihelkonnas. Asulakoht paikneb Luua-Vaidavere tee (nr 14210) ja Allikase tee ristumiskohas, jäädes Luua-Vaidavere teest põhja poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakohast leitud võrdlemisi nõrga põletusega riibitud keraamika viitaks vähemalt I aastatuhande algusest pärit asutusjärgule. Muistis on avastatud 1975. a suvel arheoloog A. Lavi poolt. Paika on arheoloogide poolt korduvalt inspekteeritud ka hilisematel aastatel. Asulakohalt korjatud leiumaterjal asub Ajaloo Instituudis. Vanemad nimekujud kirjalikes allikate – 1585 Waidawer, 1601 Waydawer, 1638 Waidawer, 1758 Waidofer, 1811 Waidafer (vt V. Pall. Põhja-Tarumaa kohanimed, Tallinn 1969, lk 263-264). Mälestisele on koostanud passi 1985. a jaanuaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9298
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 540
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja- Magdaleena kihelkonnas. Kivikalme asub  Rehe tee ja Vaidavere tee vahele jäävale avatud maastikule.</span>


source: A
code: 9299
name: Kivikalme "Kirikuase", "Rootsi kalme"
type: Kirikuase
alt_id: 538
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Kivikalme paikneb Luua-Vaidavere teest (nr 14210) ligikaudu 70 m lõuna pool.</span>


source: A
code: 9300
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 548
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Kultusekivi paikneb  Luua-Vaidavere tee (nr 14210) 4. kilomeetri juurest ligikaudu 50 m põhja pool.</span>


source: A
code: 9301
name: Ohvriallikas "Silmaallikas", "Kärsa allikas"
type: Ohvriallikas
alt_id: 15-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Väliselt on allikakoht raskesti eraldatav, seda tähistab vaid ligikaudu 0,5 m läbimõõduga veidi märjem koht kraaviaseme põhjas. Võsastunud ümbruses avaneb allika läheduses väike lagendik (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvriallikas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Luua-Vaidavere teest (nr 14210) põhja pool, Vaidavere voore põhjaserva all, soostunud ja võsastunud Kudina orus, Kõlajõest põhjapool, poolummistunud kraaviaseme servas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on arvatavasti II aastatuhande muistisega. Allikavett olevat raviotstarbel kasutatud veel ka 20. sajandi 30-ndatel aastatel. Muistist on mainitud A. Tiitsmaa Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921.a lk 35 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Allika vett olevat kasutatud punetiste jt põletikuliste haiguste, peamiselt aga siiski silmahaiguste raviks. 1930. aastatel olevat üks mees lasknud allikavett Tartus keemiliselt uurida ja selles olevat tuvastatud küllaltki palju väävlit. Ilmselt see põhjustabki allikaveele iseloomuliku terava lõhna. Kohapeal nimetatakse allikat „Kärsa allikaks“. Mälestisele on koostanud passi 1975. a novembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9302
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 85-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha kultuurikiht koondub peamiselt lääne ja osaliselt ka ida poole madalamat põhja-lõuna suunalist nõgu, mis jääb endise ait-kuivatist ida poole ja kuhu on hiljem kaevatud sügav kraav. Muinasasula asub suhteliselt tasasel alal, kus lääneosas on märgata vaid õige nõrk langus kraavitatud nõo suunas. Ida poole on kallak mõnevõrra märgatavam, kultuurkihti võib märgata kuni endise meierei jooneni. Kultuurkiht on intensiivne, tume ning sisaldab rohkesti söetükke ja lagunenud kolde- ja kerisekividest pärinevait kivipudru (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Asulakoht paikneb Varbevere-Süvalepa tee (nr 14132) ja Palamuse-Veia-Otsa tee (nr 14133) ristumiskohast kagu pool. Osaliselt laieneb asulakoht ka Kivijärve-Varbevere teest (nr 14131) lääne poole. Asulakohast lõuna suunas jääb arheoloogiamälestis Rauasulatuskoht reg nr 9305 ja edela pool paiknevad mälestised Pelgupaik reg nr 9304 ja Kalmistu reg nr 9303.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise varasema piiri võiks dateerida II aastatuhande algusega. Muistise on avastatud 1983. a aprillis arheoloogide A. Lavi ja A. M. Rõugu poolt. Asulakohalt saadud leiud paiknevad Ajaloo Instituudis. Piirkonna varasemad märkimised kirjalikes allikates on 1411 Warpevere, 1474 Werpever (vt V. Pall. Põhja-Tartumaa kohanimed. Tallinn, 1969, lk 268). Mälestisele on koostanud passi 1983. a novembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9303
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 31-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistuks on ebaühtlaste piirjoontega võsastunud liivakühm. Esilekerkivamalt paistab silma künka veidi kõrgem edelaosa. Künkakese läbimõõt ida-lääne suunas on ligikaudu 30 m. Liivavõtmiseks on kasutatud kõrgendiku põhja- ja loodeosa, kus on rohkesti keskmiselt 3-5 m läbimõõduga kamardunud augukohti. Liivavõtmisel olevat leitud ka luustikke (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Kalmistu paikneb Varbevere-Süvalepa teest (nr 14132) edela pool tasasel alal metsamassiivi ääres.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praeguste uurimistulemuste  põhjal võib arvata, et tegemist on keskaegse külakalmistuga, mille võiks üldjoontes dateerida 14.-18. sajandisse. Kohalikelt elanikelt saadud teadete põhjal selgitas muistise asupaiga 1977. a välja arheoloog A. Lavi. Rahvapärimuses arvatakse, et kalmistu pärineb Poola-Rootsi sõja ajast (A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1983. a sügisel arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9304
name: Pelgupaik "Varbevere kants", "Kortsi kants"
type: Pelgupaik
alt_id: 32-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Pelgupaigaks on võrdlemisi tasaselt alalt kerkiv, ligikaudu 80 cm läbimõõduga väga laugete nõlvadega liivakühm. Viimase piirjooned pole alati selgesti eristatavad. Kõrgemast alast loode ja lääne poole jääb madal võsastunud mets, kagupoolt liitub kõrgendik avamaastikuga (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Pelgupaik paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Pelgupaik asub  Varbevere-Süvalepa teest (nr 14132) edela pool, voorja kõrgendiku läänejalamil. Pelgupaigast kirde suunas jäävad arheoloogiamälestised Asulakoht reg nr 9302 ja Rauasulatuskoht reg nr 9305 ning kagu poole mälestis Kalmistu reg nr 9303.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Praeguste andmete järgi võib muistise dateerida II aastatuhande II poolde. Kohalike inimeste teadete põhjal selgitas muistise asukoha välja arheoloog A. Lavi 1977. a. 1983. a inspekteerisid muistise arheoloogid A. Lavi ja A. M. Rõuk (vt A. Lavi inspektsiooni aruanne Ajaloo Instituudis). Varem olevat siin ümbrus olnud märksa vesisem. Künkal olevat kasvanud tammed, mida nimetati ka „Kantsi tammed“. Praegugi võib kõrgendiku loodejalami lähedal võsas märgata üksikuid tammesid. Kuigi rahvapärimuses on koht tuntud pelgupaigana, ei saanud see kagu poolt kõrgema alaga ühendatud koht pakkuda erilisi kaitse- või varjumisvõimalusi. Siin kasvanud tammed võiksid osutada pigem kunagisele ohvri- või hiiekohale. Mälestisele on koostanud passi 1983. a sügisel arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9305
name: Rauasulatuskoht
type: Rauasulatuskoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muistise ala moodustab süsine must kultuurkiht, ida-lääne suunas 80 m pikkusel, teistpidi 60 m laiusel alal. Vähemalt neljas kohas võib täheldada umbes 5 x 5 m suurusi ümbritsevast kultuurkihist veelgi mustemana eralduvaid laike, mis sisaldasid šlakki, sealhulgas suuri poolkera kujulisi šlakikänkraid, põlenud savi ja sütt (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Rauasulatuskoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Palamuse kihelkonnas. Rauasulatuskoht asub Varbevere küla tuumikust lõuna pool, vahetult Varbevere-Süvalepa teest (nr 14132) kirde pool. Rauasulatuskohast põhja poole jääb arheoloogiamälestis asulakoht reg nr 9302.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise võib leidude põhjal dateerida 16.-17. sajandisse. Muistise avastasid 27. aprillil 1996. a arheoloogid A. Tvauri, A. Vindi ja V. Kadakas. Asulakoha ala oli avastamise ajal küntud põld. Mälestisele on koostanud passi 1996. a mais arheoloogid A. Tvauri ja A. Vindi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9306
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 53-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muistne asulakoht asub Laeva jõe mõlemal kaldal. Muistne asula on paiknenud kompaktsel alal oru põhjas, jõe poole langevail kaldail. Mõnevõrra on kultuurkihti näha ka lõuna pool maanteed. Asula põhituumik jääb põhja poole teed mõlemale jõekaldale. Kui jõest lääne pool ei ulatu kultuurkiht kaugemale kui 50-60 m, siis ida pool ulatub asulakoha kultuurkiht jõest kuni 100 m kaugusele. Silmatorkavalt tume, ohtrasti kivi- ja söepuru ning muinasleide sisaldav kiht jääb ida poole jõge. Šlakki leidub rohkem asula põhjaosas. Visusti teest ligikaudu 25 m põhja pool on rohkesti paekivitükke, mis pärinevad siin asunud mõisaladude paepõrandaist. Kõrgemal, taluhoonetel lähedal on kultuurkihi paksus 30-40 cm, jõe lähedal keskmiselt 80 cm. Vahetult jõe kaldail on viirulise mullakihi paksus üle 1 m, mis koos setete kihilisusega osutab ilmselt jõe korduvatele üleujutustele ning ei ole tingitud inimtegevuseset (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal, Äksi kihelkonnas. Asulakoht asub Mullavere-Visusti tee (nr 14202) 4. ja 5. kilomeetri vahel jäädes suurema osas maanteest põhja poole, kuid ulatudes osaliselt ka lõuna poole. Laeva jõest jääb asulakoht mõlemale poole õgvendatud jõesängi.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seniste uurimistulemuste järgi saab asulakoha dateerida II aastatuhande algusesse, kusjuures küla on siin püsinud tänapäevani. Arvestades läheduses paiknevaid kivikalmeid, nihkub asulakoha varasem piir asula lähemal uurimisel kindlasti kaugemale minevikku. Muistis on avastatud 4. mail 1982. a arheoloogide A. Lavi ja A. M. Rõugu poolt. Muistise avastamisel käisid sellel alal maaparandustööd, kus oli mitu lahtist drenaažikraavi. Viimaste seinas oli kultuurkihi sügavamas osas kohati näha rohkesti kuumuses murenenud kerisekive. Kraavid võimaldasid kindlaks teha, et kõige intensiivsem asulakoha kultuurkiht jääb jõest keskmiselt 60 m ida poole. Muistne Visusti tuumik on jäänud Laeva jõe idakaldale, läänepoolne osa ei olnud ilmselt kuigi tihedasti asustatud ja kultuurkiht on seal levinud ka kitsamal alal. Mälestisele on koostanud passi 1983. a novembris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9307
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 56-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha kultuurkiht on jälgitav maanteest lääne pool, Pedja orundisse ulatuval, idast sujuvalt lääne suunas laskuval mineraalmaa nukil. Viimane kitseneb põhjapool vaid kuni 50-60 m laiuseks, samas kui keskosas on ala kuni 120 m laiune, ulatudes seega poolkaarja põndakuna turbase pinnasega Pedja orgu. Paistab silma, et asulakoha intensiivsem kultuurkiht asub põndaku laiemal osal. Asulakihi paksus on maanteest 10 m lääne pool 30 cm, 50 m lääne pool 38- 40 cm, 100 m lääne suunas 55- 70 cm. Kaldjal alal on künnikihti kindlasti ka allapoole erodeerunud, kuigi šurfides kindlamalt eristuvat deluuviumi ei õnnestunud fikseerida. Suhteliselt heledatoonilist, kuid rohkesti lagunenud kivipuru sisaldavat kultuurkihti võib eristada maanteest kuni 50 m lääne pool. Teest 60- 120 m läänes muutub kultuurkiht märgatavalt tumedamaks, sisaldades rohkesti lagunenud kolde- kerisekive, osteoloogilist materjali ja pinnaleide, sealhulgas savitihendite tükke. Sel alal muutub kiht ka paksemaks, teest 100 m lääne pool tehtud šurfis esines veel 45 cm sügavusel tellisetükke. Põndaku laiemas keskosas ulatub kohati asulakihti maanteest kuni 140 m lääne poole, osalt juba poolturbasele alale.
 Kuna põndaku kõrgem osa (teest kuni 120 m lääne pool) on olnud pikka aega põllu all, on künnimaa lääneserval kujunenud kohati üsna selgelt ilmnev künniastang. Põndaku põhja- ja lõunapoolsetel kitsenevatel aladel näib tegemist olevat asulakoha perifeerse alaga, kus kultuurkiht muutub märksa heledamaks, sisaldades vähem loomaluutükke ja muid pinnaleide (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Asulakoht jääb Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa tee 149. kilomeetri juurest (nr 2) vahetult lääne poole, ulatudes edasi piki teed põhja suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kogutud pinnaleidude põhjal võib asulakoha esialgselt dateerida I aastatuhande II pool - II aastatuhat. Asulakoht on avastatud 1981.a aprilli lõpul arheoloog A. Lavi ja A.- M. Rõugu poolt. Korjatud arvukad pinnaleiud  (kedrakeraamika, rauaräbu, luisk) asuvad Ajaloo Instituudi arheoloogilistes kogudes. Keskajal oli Altnurga Kursi ordulossiala küla, kirjalikes allikates esmakordselt mainitud alles 1752.a (vt. V. Pall. Põhja- Tartumaa kohanimed. Tallinn, 1970, lk. 21). Mälestisele on koostanud passi 2001.a oktoobris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9308
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 521
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme jääb  Saarevälja-Kurukse-Saduküla teest (nr 14196) ligikaudu 170 m ida poole. Kivikalmest lõuna poole jääb Kivikalme reg nr 9309.</span>


source: A
code: 9309
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 522
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb  Saarevälja-Kurukse-Saduküla tee (nr 14196) ja  Pikknurme-Härjanurme tee (nr 14178) ristumiskohast otse põhja pool, avatud maastikul.</span>


source: A
code: 9310
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoht jääb Pedja jõe suunas langevale kallakule. Kultuurkihti piirab idast jõe soine luht. Läänes on oluliseks orientiiriks külavahetee. Sellest lääne pool leidub kihti ligikaudu 40 meetri laiuselt. Lõunast on kihi piiriks endise Kirna-Jaani ja Kirna-Jaagu talu piir. Kirna-Jaani talu maa on järsult madalam, seal kihti tõenäoliselt enam ei ole. Ka asulakohast põhja pool kultuurkihti ei esine. Maapind on seal küll looduslikust mullast tumedam. kuid keraamikat seal ei leidu. Kihi ulatus põhja-lõuna sihis on 150 m ja ida-lääne sihis 180 m. Kiht on kogu alal must ja tugeva intensiivsusega, sisaldades palju põlenud kive (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Asulakoht jääb peamiselt vana külavahetee ja Pedja jõe vahelisele alale. Asulakohast lõuna poole jääb arheoloogiamälestis Kalmistu reg nr 9311 ning põhja poole arheoloogiamälestised Kivikalme “Hiiemägi“ reg nr 9316 Kivikalmed reg nr  9314-9315 ja Ohvrikivi reg nr 9317.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise võib dateerida I aastatuhande IV veerandisse - II aastatuhandesse. Muistise avastasid 9. septembril 1994. a Andres Vindi ja Andres Tvauri, kes korjasid põllult nii kedral kui ka käsitsi valmistatud keraamikat. Mälestisele on koostanud passi 1995. a oktoobris arheoloog H. Valk ja A. Vindi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9316
name: Kivikalme "Hiiemägi"
type: Hiiemägi
alt_id: 2488
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub vahetult Painküla-Puurmani tee (nr 14150) ääres.</span>


source: A
code: 9318
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 579
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Puurmani-Jüriküla-Kirna teest (nr 14179) põhja pool, kahe külavahetee vahelisel maa-alal.</span>


source: A
code: 9320
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha kultuurkiht paikneb Rootsi talu ja jõe vahelisel alal. Idast piirab kihti Kaave jõe soine luht. Must, põlenud kive ja keraamikat sisaldav kompaktne kiht paikneb 100 x 60 m mõõtmetega alal, mis jääb õueaiamaale. Talust põhja pool kultuurkihti ei ole. Seal on tavaline pruun põllumuld. Samuti ei ulatu kiht kõrval olev talu maale (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Asulakoht asub Rootsi talu ja Kaave jõe vahelisel alal, kaldega jõe poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha võib dateerida I aastatuhande IV veerand aastatuhande I poolde. Muistise avastasid 1995. aasta märtsis Andres Vindi ja Margo Rääk. kes leidsid šlakki. kedra- ja kiilapinnalist keraamikat. Mälestisele on koostanud passi 1996. a jaanuaris arheoloog H. Valk ja A. Vindi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9321
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 113-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Pikknurme külas, Vanakooli teest idapool, hõlmates hoonestatud ala ja ulatudes jõeluhani.</span>


source: A
code: 9322
name: Kalmistu "Kabelimägi"
type: Kalmistu
alt_id: 114-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Suhteliselt tasasel alal kerkib esile väike kruusaküngas, mida ongi kasutatud matmispaigana. Kabelimägi kujutab endast keskmiselt 1,8- 2m kõrgust küngast pikkusega põhjast-lõunasse  27 m, laiusega ida-lääne suunas 22,5 m. Kui künka nõlvad on ida ja lääne poolt suhteliselt järsud, siis 1,6 m kõrgune põhjanõlv tundub veidi laugema kallakuga. Künka lagi on üsna tasane, veidi madalduv põhja poolt lõuna suunas ning selle läänepoolsel küljel ja lael võib näha rohkesti rohtunud sissekaevete lohke. Kabelimäe keskosas on pikiteljega ida-lääne suunaline (pikkus 2,1 m, süg. 0,6 m) lohk, mis meenutab lahtikaevatud haualohku, kuna teiste sissekaevete jäljed on väiksemad. Künka  lõunaotsal on sissekaevete jälgi  vähem. Kabelimäe põhjapoolse külje vastu on kuhjatud tihedalt suuremaid, keskmiselt 0,5 m läbimõõduga maakive. Kalmistu alale on istutatud mände ja lehiseid (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Kalmistu paikneb Pikknurme küla põhjaosas, kohas kus Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa tee (nr 2) ületab Pikknurme jõe keerab ligikaudu 130 m pärast külavahetee põhja poole, muistis paikneb teeristist umbes 320 m põhja pool, jäädes külavaheteest vahetult lääne poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Jelgavas asuvad kaevamisleiud osutavad 11.-13. sajandi maahaudadega kalmistule. On siiski võimalik, et küngast kasutati matmispaigana ka keskajal, millele viitaks ka nimi Kabelimägi. Kalmistu esialgne dateering võiks seega olla 11.-17.sajand. Pikknurmest on teateid mitmete, arvatavalt maahaudadega kalmistute kohta (endise Tõnsu talu ja Oti talu maadel, külakalme Lepiku veski juures, seda uuriti 1874. a, aruanne Ajaloo Instituudi arhiivis), mille asukohast täpsemad andmed aga seni puuduvad. Täpsemalt on teada kirjeldatav Kabelimägi, reg nr 9322. Siit saadud leiud säilivad Jelgava (end Mitau) muuseumis. Kalmet on mainitud ka J. Jungi korrespondendi käsikirjalistes materjalides (Jung Mss,84) ja 1925. a koostatud Kursi kihelkonna muististe kirjelduses (H. Moora. Kursi kihelkonna muistised.1925, lk.10 (käsikirjad AI arheoloogiaarhiivis) (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9323
name: Kalmistu "Surnumägi"
type: Kalmistu
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistuks on mägi mõõtmetega 60 x 50 m, pinnas on siin liivakas. Mäe keskel on kinnivajunud auk, mis tekkis laskemoona õhkulaskmisel 1946. a. 1995. a kevadel inspekteerides oli mäe lõunapoolsel küljel segamini küntud viis luustikku (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Kalmistu jääb Pikknurme-Põltsamaa teest (nr 14175) ligikaudu 500 m kagu poole, looduslikule neemikule, mis on ümbritsevast maastikust veidi kõrgem. Läänest ja lõunast piirab mälestist soine Pedja luht.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise võib dateerida 13.-18. sajandisse. Tõenäoliselt oli kalmistu kasutusel 1720.-1730. aastateni. Leiukoha tegi kindlaks A. Vindi Tartu Ülikoolist 1995. aastal. Kalme kohta on teade Eesti Kirjandusmuuseumis (EKIA. F 199. M 51.lk 14), kus märgitakse naise ja lapse luustiku välja tulemist ja kaasas olnud esemeid, mainitakse preesi ja helmeid. Ajaloo Instituudis on ka leide – põlenud puujäänused ja inimluud. Mälestisele on koostanud passi 1995. a detsembris arheoloog H. Valk ja A. Vindi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9324
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 86-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Asulakoht asub PikknurmeHärjanurme tee (nr 14178) ja  Tammiku-Pööra tee (nr14151) ristumiskohast loode pool.</span>


source: A
code: 9325
name: Kalmistu "Kabelimägi"
type: Kalmistu
alt_id: 115-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Kalmistu asub PikknurmeHärjanurme teest (nr 14178) ligikaudu 200 m lääne pool, maastikus kõrgemal kohal, metsa piiril.</span>


source: A
code: 9326
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 57-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on keskmise suurusega, roosaka värvusega maakiviga (ilmselt rabakiviga), mille pealispind on küllaltki murenenud. Kivi suhteliselt tasane lagi langeb kõige kõrgema loodenuki poolt sujuvalt kagu suunas. Kui kivi põhja- ja läänepoolsed küljed on üsna järsud, siis lõuna- ja eriti kagukülg on laugjamad, loode- ja kagunukil võib täheldada nõrku astanguid. Kultusekivi pikkus on 2,6 m, suurim laius 2 m, põhjapoolse otsa kõrgus 1,1 m, lõunaotsa kõrgus 0,5 m, ümbermõõt maapinnal 8,2 m. Tavalisest erinevalt paiknevad lohud grupina mitte kivilae kõrgemal, vaid just suhteliselt madalamal lõuna-kagu osal. Madalamate ja kivi rabeda pealispinna tõttu kaunis murenenud servadega lohkude seas tõuseb esile üks sügavam lohk. Võib oletada, et mõni nõrgem lohk võis algselt asuda ka kivilae sellel kõrgemal osal, mis praeguseks on lagunenud-murenenud. Kivilae kõrgemal loodenukil on murenenud ala, viimasest lõuna pool kulgeb ligikaudu põhja-lõuna suunas piklik ala. Üpris ebatasaseks on murenenud ka kivi lõunanukk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Kultusekivi asub Pikknurme-Härjanurme teest (nr 14178) ligikaudu 235 m lääne pool, liigniiske aruniidu ja alaliselt liigniiske söödiala piiril.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste väikeselohuliste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. Muistis on avastatud muinashuvilise Ferdinand Sei poolt. 1983. a oktoobris inspekteerisid objekti arheoloogid A. Lavi ja A.-M. Rõuk (vt A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1983. a oktoobris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9327
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asetseb Kaave jõe ja Painküla-Puurmani tee (nr 14150) vahel. Asulakoha keskosasse jääb vana talukoht, läänepool on jõe luht.</span>


source: A
code: 9328
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakohti paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Asulakoht asub Pedja jõe luhal, vanade talukohtade lähistel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Leitud 1994. aastal Andres Vindi poolt Tartu Ülikoolist.</span>


source: A
code: 9329
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivina on kasutatud tavalist hallikat rändrahnu, mille kõrgus maapinnast on 1,6 m ja ümbermõõt 8,3 m. Kivi lõunapoolne külg langeb sirgelt alla, ida- ja läänekülg on lauged. Kivi põhjapoolsel küljel on kuus lohku, mis moodustavad kaks kolme lohuga rida. Lohud kivi pinnal on hästi säilinud ja selged (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Tartumaal Kursi kihelkonnas. Kultusekivi asub vana Tõrve-Ausi tee ja Pedja jõe vahelisel alal, teest ligikaudu 40 m lääne pool, tasasel maastikul, mis on väikese kaldega Pedja jõe suunas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kultusekivi kuulub I aastatuhande II poolde eKr. Muistise avastas 1995. a oktoobris Andres Vindi. Mälestisele on koostanud passi 1995. a oktoobris arheoloog H. Valk ja A. Vindi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9336
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha kultuurkiht on jälgitav põhja poolt lõuna suunas kaldjal alal. Endise Härma talu sissesõiduteest lääne pool asuv kaev osutab tõenäoliselt omaaegsele allikakohale. Viimase ümbruses, peamiselt küll põhja ja ida pool näibki asunud asulakoha tuumikala, kus keskmiselt 55 cm paksune kultuurkiht on märgatavalt tumedam ja sisaldab rohkesti pinnaleide. Kaevukohast lääne ja loode pool muutub kultuurkiht heledamaks ja leiuvaesemaks, veeru allosas asub sepašlakki. Maa-ala idapoolsest osast on seni saadud vaid keskaegseid ja hilisemaid pinnaleide. Laiguti esineb kultuurkihiti kuni kultusekivini, asulakoha lääneosas (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht asub Annikvere-Põltsamaa teest (nr14174) lõuna pool, Annikvere küla idaosas. Asulakoha lääneosas asub arheoloogiamälestis Kultusekivi reg nr 9338.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise avastas 1. juunil 1988. a arheoloogia harrastaja Oskar Raudmets (vt välitööde päevik Ajaloo Instituudis). 1993. a sügisel näitas ta asulakohta arheoloog A. Lavile, kelle kaudu korjatud pinnaleiud anti Ajaloo Instituudi arheoloogiakogusse. Muistise alalt on korjatud tulekivitükke ja üks kõõvits. Kumera seljaga noa katke võib pärineda rooma rauaajast, enamus pinnaleidudest on pärit I aastatuhande II poolset ja II aastatuhandest. Kirjalikes allikates on Annikveret esimest korda mainitus alles 1583. a Poola revisjonis. Mälestisele on koostanud passi 2001.a oktoobris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9337
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Annikvere-Umbusi tee (nr 14176) 1. ja 2. kilomeetri vahel, jäädes  maanteest vahetult ida poole.</span>


source: A
code: 9338
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
alt_id: 515
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivi on kujult kolmnurkne, ida-lääne suunas piklik. Pikkus on 2,75 m, laius 2,5 m, ümbermõõt 8,7 m, kõrgus 0,6 m. Kivi lääneotsal ja lõunaserval võib eraldada kokku kuni 24 erineva suurusega rühmadena või ridamisi paiknevat mitmesuguse tugevusega ümarat lohku. Kivi põhjaserval võib eraldada harudega lõunasse suunatud tähte „W“. Kivi lõunaserval võib aimata J. Jungi (Muinasaja teadus eestlaste maal, II kd, lk 196) ja H. Alliku ja E. Markuse Põltsamaa kihelkonna kirjelduses 1923. a lk 72 mainitud tähti „NW“. Nende tähtede vahel on kolm lohku ühendatud kivisse raiutud ristiga. Kivi laiemal idaosal, umbes selle keskpaigas, kuid siiski rohkem lõuna- ja idaserva poole, asub kolmnurkse kujuga ebamäärane, selgete piirjoonteta süvend (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub Annikvere-Põltsamaa teest (nr14174) ligikaudu 20 m lõuna pool, talu aias.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. Kultusekivi on „kirjadega kivi" nime all kirjeldatud J. Jungi „Muinasaja teadus eestlaste maal" II kd, lk 196, samuti H. Alliku ja E. Markuse Põltsamaa kihelkonna kirjelduses 1923. a (käsikiri Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostatud pass 1974. a oktoobris (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9339
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 533
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme on enam-vähem ümmargune. Tema mõõtmed on põhja lõuna suunas 7 m, ida-lääne suunas 6,5 m, kõrgus 1 m. Kivikalme on pealt lamedavõitu. Kalme on kaetud murukamaraga, mille all on tunda kive. Lõhkumisjälgi ei ole (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 150 m põhja pool, talu hoovis.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavasti on tegemist I aastatuhande II poole eKr - I aastatuhande I poole kivikalmega. Kalmet on maininud J. Jung (Sitzungberichte der gelehrten estnischen Gesellschaft, 1878, Dorpat, 1879, lk 208). Lähem kirjeldus on antud H. Alliku ja E. Markuse Põltsamaa kihelkonna kirjelduses 1923. a lk 40 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Kirjeldusele lisatud skeemi järgi otsustades oli kalme läbimõõt sel ajal ligikaudu 10 m. Võimalik, et tegemist on kalmealuse sööditüki tolleaegsete mõõtmetega. Kalme praegune kõrgus võib olla moodustunud kihelkonnakirjelduses mainitud peale kantud kivihunniku kamardumisel. Kalmet teaduslikult kaevatud ei ole. Leide ei ole samuti teada. Mälestisele on koostanud passi 1975. a mais arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9340
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast keskmise suurusega, hallikas-punaka värvusega tugeva koostisega graniitkivi. Suhteliselt kitsa, 0,2-0,6 m laiuse, kivilae kõrgem tipp asub kaguosas. Kivi küljed on kaldjad, loodekülg on lagunenud ja sopiline. Kultusekivi pikkus kirde-edela suunas on 2,75 m, laius loode-kagu suunas 2,2 m, kagupoolne kõrgus 0,8 m ja ümbermõõt 8,3 m. Suhteliselt hästi säilinud 11 ilmekat lohku paiknevad üle kogu kivi (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 175 m kagu pool, talu majapidamishoone taga, lainjal tasandikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. Kultusekivi on leitud harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt 29. augustil 1988. a. Mälestisele on koostanud passi 1999. a aprillis arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9341
name: Kalmistu
type: Kalmistu
alt_id: 534
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalmistu paikneb loode-kagu suunalisel seljandikul, mis on maantee poolt ida-lääne suunaliselt kaheks lõigatud. Seljandiku kõrgus maantee poolt läbilõigatud kohas on ligikaudu 3 m. Seljandiku pikkus on 600 m, suurim laius 200 m. Põhja poole maanteed jääb seljandikust ligikaudu 150 m pikkune osa, lõuna poole 400 m pikkune osa. Umbes 50 m pikkune lõik on maantee ehitamisega hävitatud. Lisaks sellele on kruusa võtmisega tugevasti kahjustatud seljandiku maanteest vahetult lõuna poole jääv osa (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kalmistu  asub Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa tee (nr 2)  132. ja 133. km vahel, paiknedes nii põhja, kui ka lõuna pool maanteed.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt on tegemist külakalmistuga II aastatuhande I poolest. J. Jung (Muinasaja teadus eestlaste maal, II kd, lk 195) ja H. Alliku ja E. Markuse 1923. a Põltsamaa kihelkonna kirjelduses lk 123 a (käsikiri Ajaloo Instituudis) on juttu Kalliküla mõisa põllus asuvast vanast matusepaigast „Kabelimäest“. See olevat olnud „ umbes vakamaa suurune männi- ja kuusemetsa salk väikesel kõrgendikul“. Võimalik, et selle all mõisteti kõnealust mälestist. Endise Nõmmiku talu peremehe jutu järgi, kes mälestise passi koostamise ajal samas talus elas, olevat talus alati teatud, et kirjeldatud seljandik on vana matusekoht. 1950. aastatel maantee rekonstrueerimisel olevat maanteetrassi seljandikust läbikaevamisel leitud luid ja esemeid, viimaste hulgas ka „ üks ümara kujuga sõlg“, mille Nõmmiku peremees andnud „Rahva Hääle“ Põltsamaa korrespondendile. Maasiku talu endine peremees olevat oma talu maalt kõnesoleval seljandikul ära vedanud „kivihunniku, mille alt leidnud luid“. Võimalik, et seljandikul on olnud ka kivikalme. Mälestisele on koostanud passi 1975. a aprillis arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9342
name: Kivikalme "Kirikuase"
type: Kirikuase
alt_id: 9-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on põhja-lõuna suunalise piklik-ovaalse, teravnevate otstega sööditükiga, mille pikkus on 16,5 m ja laius 6,5 m. Kalme ise on pätsikujuline, kaetud murukamaraga. Tema kõrgus põllupinnast on 50-60 cm. Kalme pikkus on 7,5 m ja laius 6,5 m. Põhja suunas jääb kalme otsa 5 m, lõuna suunas 4,5 m pikkune söödiala. Mõlemale neist on põllult veetud kive. Kalmet katva murukamara all on tunda kive, šurfi kaevamisel tuli murukamara alt nähtavale kompaktne kivilade (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme asub Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa tee 132 km lähedusest (nr 2) ligikaudu 85 m põhja pool, avatud maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt on tegemist I aastatuhande I poole kivikalmega. Kalme avastati 27. novembril 1974. a arheoloogide A. Lavi ja K. Jaanitsa poolt endise Nõmmiku talu peremehe jutu põhjal, kes rääkis neile „Kirikuasemest“. 18. märtsil 1975. a käidi uuesti kalmel koos arheoloog V. Lõugasega. Võrdlemisi madalast šurfist leide ei saadud, küll aga leiti kalme ja maantee vaheliselt alalt, põllult, kalmest 65 m lõunas, vana põllupeenra joonelt savinõukild. Mälestisele on koostanud passi 1975. a aprillis arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9343
name: Kalmistu ja ohverdamiskoht
type: Ohverdamiskoht
alt_id: 580
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on pikliku maa-alaga, mida lõuna-edelast piirab Tallinn-Tartu maantee, põhja-loodest tallu viiv külavahetee ning idast kaarekujuliselt kalme tagant kulgev külavahetee. Kirjeldatud maatükil asub ligikaudu 100 m pikkune ja 50 m laiune põhja-lõuna suunaline seljandik kõrgema idaosa ning lauge läänenõlvaga, mille kõrgus on kuni 3 m. Edelas ulatub seljandik päris Tallinn-Tartu maanteeni välja, olles viimase poolt nähtavasti otsast lõigatud. Loodes jääb maantee ja mäe vahele kolmnurkne madalam ala (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu ja ohverdamiskoht paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kalmistu ja ohverdamiskoht asub Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa teest (nr 2) ligikaudu 50 m ida pool, jäädes Adavere keskusest umbes 150 km lõuna pool. Kalmistu ja ohverdamiskoha idaserval asub arheoloogiamälestis Ohvrikivi reg nr 9345.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavasti on tegemist keskaegse kalmistuga 14.-17. sajandist. Kalmistut on „Kalmumäe“ nime all hiieasemena maininud J. Jung (Muinasaja teadus eestalste maal, II kd, 205). Hiiekohaks on muistist nimetatud ka H. Alliku ja S. Markuse 1923. a Põltsamaa kihelkonna kirjelduses lk 61 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Mõlemal juhul on ära toodud nimetus „Kalmemägi“. „Kalmemäelt“ on endine Kalmu talu pererahva jutu järgi leitud ka luid. Mälestisele on koostanud passi 1974. a oktoobris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9344
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 8-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikalme kujutab endast tugeva rohukamaraga kaetud piklikku ovaalset söödiala, mille pikkus loode-kagu suunas on  33 m, laius ulatub 14 m. Kalmeala tõuseb ümbritsevast põllust 0,5 m võrra kõrgemale. Üle kogu kalme kulgeb pikuti keskelt kuni 2 m sügavune ja 6-7 m laiune süvend, kuhu on toodud kive. Vähemal määral on kive kalmealal ka väljaspool süvendit, suhteliselt arvukamalt lõunapoolses osas. Algset kivivare pole näha. Tõenäoliselt on see üsna suures ulatuses lõhutud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme asub Tallinn-Tartu-Võru –Luhamaa teest (nr 2) ligikaudu 70 m lääne pool avatud maasikul, kõrgemal kohal, jäädes Adavere keskusest umbes 150 m lõuna pool. Vahetult teisel pool maanteed  asuvad arheoloogiamälestised Kalmistu ja ohverdamiskoht, reg nr 9343 ja Ohvrikivi reg 9345.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnasuse põhjal teiste Kesk-Eesti kivikalmetega võib muistise dateerida I aastatuhandesse - II aastatuhande algusesse. Kalmest puuduvad teated, samuti pole siit teada muinasleide. Lähedalasuva Kalmu talu kunagise pererahva andmetel olevat kalmeala kasutatud kivimurruna. Mälestisele on koostanud passi 1974. a oktoobris arheoloog E. Tõnisson (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9345
name: Ohvrikivi
type: Ohvrikivi
alt_id: 581
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ohvrikivi on pruunist hallitäpilisest graniidist. Pealtvaates kolmnurkne, põhja-lõuna suunalise harjaga. Mõõtmed põhja-lõuna suunas 2,2 m, ida-lääne suunas 2,4 m, suurim kõrgus 1,1 m ja ümbermõõt 7,4 m. Kivi keskel on 60 cm läbimõõduga madal, mõne cm sügavune võrdlemisi ebamäärane lohk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvrikivi paikneb endiste jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Ohvrikivi asub Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa teest (nr 2) ligikaudu 50 m ida pool, jäädes Adavere keskusest umbes 150 km lõuna pool. Vahetult maantee ääres asub Kalmistu ja ohverdamiskoht, reg nr 9343, mille idaserval ohvrikivi asubki.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Ohvrikivi on dateeritav II aastatuhandesse. Ohvrikivi on mainitud H. Alliku ja E. Markuse 1923. a koostatud Põltsamaa kihelkonna kirjelduses (käsikiri Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1974. a oktoobris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9347
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Lusitvere asulakoha tuumiku kultuurkiht on põhiosas nähtav paisjärve ja kaalumaja vahele jääval alal, orundi lõunapoolsel, lõunast põhja suunas kaldjal alal, kusjuures intensiivsem kiht ulatub veepiirist kuni 60 m lõuna poole. Paisjärvest 65 m lõuna pool tehtud surfis ulatus kultuurkihi paksus 45 cm-ni, esines kuumust saanud paetükke. Veeru kõrgemal osal, kaalumajast 50 m põhja pool esines veel üsna tumedat kihti, paksusega vaid 30 cm. Samal joonel, Sulustvere teest 30 m idapool leiti kuumust saanud paetükkide vare. Orundi samalaadne veeruala ulatub ka Lustivere mõisapargi läänepiiriks olevast kiviaia põhjast keskmiselt 50 m idapoole. Üldiselt on seal aga muld siiski hele, võimalik on üksikute perifeersete kultuurkihilaikude esinemine. Sulustvere teest 10 m lääne pool tuli šurfist nähtavale veel 70 cm paksune mullakiht, kuna kaugemal ulatus mullakihi paksus vaid 30 cm-ni. Teest lääne pool, kraavist põhja pool, orundi põhjapoolsel veerul võib samuti esineda laiguti kultuurkihti. Seega asulakoha intensiivsema kultuurkihiga tuumikala asub Sulustvere tee ja mõisapargi vahel, paisjärvest kuni 60 m lõuna pool. Perifeerseid asulakihi laike võib ulatuda mõisapargi lääneossa, Sulustvere teest kuni 30 m lääne poole ja kraavist põhja poole, orundi lõunapoolsele veerule (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoha tuumikala asub Lustivere mõisapargist vahetult lääne pool kuni Sulustvere-Lustivere teeni (nr 14171), kaalumaja ja paisjärve vahel.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Seni kogutud vähesed pinnaleiud (paar kedranõukildu, rauaräbu, savitihendid) pärinevad II aastatuhandest. Siinsed vanemad kihid võivad ulatuda I aastatuhande II poolde. Seega asulakoha ülddateering on I aastatuhande II pool – 18.-19. sajand. Asulakoha kultuurkiht on avastatud harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt 30. mail 1988. a. Hiljem on muistist korduvalt arheoloogide poolt inspekteeritud ning saadud juhuleiud paiknevad Ajaloo Instituudis (vt A.Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 2001.a oktoobris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9348
name: Ohvrikivi
type: Ohvrikivi
alt_id: 547
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivi on suhteliselt suur, pealtvaates veidi trapetsit meenutava kujuga. Kivi pikkus põhja-lõuna suunas ulatub 4,7 m, laius 3,7 m ja ümbermõõt on 0,3-0,4 m kõrgusel maapinnast 13,45 m; kõrgus ulatub 1,75 m. Kivi lõunapoolses osas moodustub 1-1,2 m laiune pealt ääre poole veidi kaldu madalam kirde-edela suunaline vöönd. Kivi keskosa tõuseb sellest laugja astanguna kõrgemale. Keskosast põhja poole laskub kivi pealispind ühtlase kallakuna kuni maapinnani. Kivil puuduvad kultuslohud või liujäljed. Võib ainult märgata kivi kõrgemas põhjapoolses osas asetsevat õige lamedat tõenäoliselt loodusliku tekkega vagumust, pikkusega põhja-lõuna suunas 15-16 cm, laiusega 8-9 cm, sügavusega kuni 1,5 cm (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvrikivi paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Ohvrikivi asub Põltsamaa metskonna 25 kvartalil, metsas. Ohvrikivist lääne poole jääb arheoloogiamälestis Pelgupaik „Rahakirstumägi“ reg nr 9349.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kiviga seotud uskumused ja ohverdamistavad võivad olla alguse saanud II aastatuhande esimestel sajanditel. Ohvrikivi „Pajusi vallas Mõrtsi küla alla rabas…Rahakirstumäe juures….“  nimetab juba J. Jung (J. Jung. Muinasaja teadus eestlaste maal, II kd 1898, lk 202-203). Jungi teatel olevat rahvas selle kivi peal „jumalatele ohverdanud, et nad riisujad ja vaenlased maalt välja ajaks.“ Sama Jungi teade on ära toodud ka H. Allika ja E. Markuse Põltsamaa kihelkonnakirjelduses 1923. a lk 68. Lisaks on seal mainitud ka kivi mõõdud – pikkus 5 m, laius 3 m (käsikiri Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1975. a oktoobris arheoloog E. Tõnisson (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9349
name: Pelgupaik "Rahakirstumägi"
type: Pelgupaik
alt_id: 546
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on ligikaudu 50 m pikkuse ja 20 m laiuse kirde-edela suunalise liivaseljandikuga. Seljandiku kirdeots on järsem ja tõuseb suhteliselt kõrgemale, edelapoolne ots kulgeb rohkem libamisi. Seljandiku kõrgus on kuni 3 m. Seljandikule on kasvanud puid ja teda ümbritseb tihe soine mets. Seljandikul on kirdeotsas umbes 10 m kaugusel pikisuunaline 4x22,5 m suurune auk, mille sügavus on 1 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Pelgupaik paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Pelgupaik asub Põltsamaa metskonna 25 kvartalil, metsas. Pelgupaigast ida poole jääb arheoloogiamälestis Ohvrikivi reg nr 9348.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on arvatavasti II aastatuhande pelgupaigaga. Muistist on kirjeldanud J. Jung (Muinasaja teadus eestlaste maal, II kd, lk 201) J. Jung mainib „Rahakirstumäge“ pelgupaigana ja seletab mäe nimetust sellega, et sinna olevat kirstu sees raha maetud, mis inimesed vaenlase eest põgenedes pelgupaika kaas võtsid. Samuti nähtavat mäel mõnikord öisel ajal tuld, mille ääres mees istuvat ja raha lugevat. Muistist on kirjeldanud ka H. Alliku ja E. Markuse Põltsamaa kihelkonna kirjelduses,1923. a, lk 48 (käsikiri Ajaloo Instituudis). „Rahakirstumäe“ ja juuresoleva Ohvrikivi (reg nr 9348) kohta käivad muistendid on ära toodud ka M. J. Eisenil (M.J. Eisen, Esivanemate varandus,  Tallinn 1958, lk 127.). Mälestisele on koostanud passi 1974. a oktoobris arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9350
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Tartu-Tallinn-Võru-Luhamaa tee (nr 2) ja Neanurme-Umbusi tee (nr 14177) ristumiskohast kagu pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha tegi kindlaks Andres Vindi Tartu Ülikoolist 1995. aastal.</span>


source: A
code: 9351
name: Kalmistu
type: Kalmistu
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kalmistu paikneb Neanurme-Pudivere teest (nr 13) loode pool, taluhoonete taga, kergel künkal.</span>


source: A
code: 9352
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast ovaalja kujuga, pikiteljega ida-lääne suunalist, punaka tooniga kõrgemat rändrahnu. Kivi ida- ja kirdepoolsed küljed on üsna järsud, loode- ja kaguküljed kaldjad. Kõrgem ala jääb idaossa, kus moodustub ida poolt lääne suunas kergelt kaldjas kivilagi, kõrgemal kirdepoolsel nukil on loode-kagusuunaline vaond, mille pikkus on 18 cm ja laius 10 cm ning mis on tõenäoliselt loodusliku päritoluga. Samuti on seal noolekujuline, arvatavasti looduslik süvend. Kivilae keskosas on keskmiselt 0,5 m läbimõõduga kergelt nõgus ala, kuhu koguneb sadevesi. Lääneosas kivilagi kitseneb ja langeb sujuvalt kuni 0,8 m kõrguseni. Madalamal edelanukil eristub 0,5 m kõrgusel looduslik astang. Kultusekivi pikkus on ida-lääne suunas 4,3 m, laius põhja-lõuna suunas 3,2 m, idapoolne kõrgus 1,75 m, läänepoolne 0,8 m ja ümbermõõt 14 m. Väikesed eristatavad lohud asuvad kivilae idapoolsel serval. Kivilagi on üsna murenenud pinnaga, võib-olla on seal ka tuld tehtud. Kagunukilt on kuni 10 cm paksusi tükke pealt ära murenenud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub Tartu-Tallinn-Võru-Luhamaa teest (nr 2) ligikaudu 70 m põhja pool avatud maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste väikeselohuliste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. 19. juulil 1988. a uuris muistist harrastusarheoloog Oskar Raudmets, 21. augustil 1994. a arheoloog A. Lavi. Mälestisele on koostanud passi 1996. a veebruaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9353
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 116-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht asub Põltsamaa-Võhma tee (nr 38) ja Aidu-Kalana-Põltsamaa tee (nr 14162) ristumiskohast kirde pool.</span>


source: A
code: 9354
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muistis kujutab endast trapetsja kujuga, punaka värvusega suhteliselt rabeda koostisega väiksemat maakivi. Kivi loodepoolne külg on üsna järsk, teised küljed märksa kaldjamad. Samuti kaldja kivilae lääneosas on eristatav kõrgem, üsna kitsas loode-kagu suunaline hari, mis loodeotsas käändub. Kõrgemal harjal on märgatav sujuv langus loodepoolselt tipult kagu poole. Seal on tsemendiga kinnitatud geodeetiline reeper. Kivi mõõdud on 1,9x2,1m, kõrgus 0,95 m ja ümbermõõt 6,8 m. Ainus eristatav lohk paikneb harja loodepoolsel tipuosal. Lohu läbimõõt on 5,7 cm, sügavus 1,2 cm, lohu põhi ja ääred on üsna murenenud. Vaatamata  rabedale koostisele on kivi pind suhteliselt vähe murenenud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 16 m põhja pool. Kultusekivist edela poole jääb arheoloogiamälestis Asulakoht reg nr 9353.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste väikeselohuliste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. Muistis on avastatud harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt 31. mail 1988. a. 9. novembril 1993. a inspekteeriti muistist O. Raudmetsa, A. Lavi ja E. Haiba poolt (vt A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1996. a veebruaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9355
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht asub kahel pool Põltsamaa-Võhma teed (nr 38), põhja ja lõuna pool. Asulakoht reg nr 9355 lõunapiiri lähedal on mälestis Hiiepärn "Pöndi hiiepärn", reg nr 9356.</span>


source: A
code: 9356
name: Hiiepärn "Pöndi hiiepärn"
type: arheoloogiamälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Hiiepuu kujutab endast elujõulist tugevat pärna. Puu kõrgus on ligikaudu 17 m, sealhulgas tüve osa kõrgus on 5,7 m. Tüve läbimõõt ühe meetrit kõrgusel on 0,9 m, ümbermõõt 3,1 m. Puutüve ülaosast hargneb mitmeid jämedaid harusid. Ida poole kasvab kaks jämedat haru, kasvades kuni 3 m kergelt kaldu, sealt edasi püstjalt üles. Põhjapoolne haru kasvab samuti 3 m pikkuselt peaaegu maa-pinnaga paralleelselt, tõustes siis samuti järsult ülespoole – haru pikkus on 7-8 m. Üks tugevam oksaharu kasvab poolviltu üles edela suunas. Põhiharude küljes kasvab rohkesti erineva jämeduse oksi. Puu võra on suhteliselt hästi säilinud, vaid teepoolse haru küljest on murdunud 15 cm läbimõõduga jämedam oks (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Hiiepärn paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas. Hiiepärn asub Põltsamaa-Võhma teest (nr 38) ligikaudu 155 m lõuna pool. Hiiepärn asub mälestise Asulakoht reg nr 9355 lõunapiiri lähedal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistis on avastatud 25. mail 1989. a harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt, kes sai infot kohalikelt vanematelt elanikelt. 10. novembril 1993. a inspekteerisid koos O. Raudmetsaga muistiseid arheoloog A. Lavi ja E. Haiba (vt A. Lavu inspektsiooni aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1997. a veebruaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9357
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Vitsjärve-Räsna teest (nr 14184) ligikaudu 80 m lääne pool, vahetult külavaheteest lõuna pool, mahajäetud talukoha ümbruses.</span>


source: A
code: 9358
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 117-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 500 m põhjapool, külavaheteest vahetult läänes.</span>


source: A
code: 9359
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 532
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Tegemist on 15 m pikkuse, kujult pikliku teravaotsalise sööditükiga, millest kalme moodustab nähtavasti ainult ligikaudu 9 m pikkune ja 7 m laiune keskne kõrgem osa. 2 m pikkune kolmnurkne söödiala ida- ja 4 m pikkune vastav ala kalme lääneotsa juures on vanale kivivarele nähtavasti põlluharimise käigus juurde tekkinud. Läänepoolne neist on kaetud põllult korjatud suurte ja väikeste paekividega, idapoolne on põhiliselt ainult väikeste kivide ja asfalditükkidega. Vana kivivare on pätsikujuline, kõrgus idapoolses osa 40-50 cm ja läänepoolses 30-40 cm. Vare on suuremalt osalt kaetud võrdlemisi suurte raudkividega, mille all on murukamar ja selle alt tuntavad raudkivid. Pealeveetud raudkivide tõttu on vana kivivare ulatus läänepoolses osas raskesti jälgitav, mistõttu vare pikkusmõõt jääb mõnevõrra ligikaudseks (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 150 m põhja pool. Kivikalmest ida poole jäävad arheoloogiamälestised  kivikalmed reg nr 9360; 9361 ning   Kultusekivi reg nr 9362 ja kirde poole Asulakoht reg nr 9358. Kalme paikneb lääne suunas tõusval maastikul.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavasti on tegemist I aastatuhande eKr lõpu – I aastatuhande I poole kivikalmega. Innujaagu kalmeid mainib juba J. Jung (Muinasaja teadus …II köide, lk 92). Innujaagu talu läänepoolsetest kalmetest on kihelkonnakirjelduse teatel leitud „mõõku, vanu rahasid ja muid raudasju“, mis kõik on kaotsis. Kalmet teaduslikult uuritud ei ole. Ei ole päris kindel, kas antud muistise näol on tegemist kalmega, mis I Innujaagi kalmena on kirjeldatud H. Alliku ja E. Markuse Põltsamaa kihelkonna kirjelduses 1923. a lk 30 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Sealtoodud kirjelduse järgi asub kalme teistest Innujaagu kalmetest 150 m, siis kirjeldatud kalme aga 450 m lääne pool. Samuti olid kihelkonnakirjelduse skeemi järgi otsustades  kalme mõõtmed suuremad: ida-lääne suunas 14 m, põhja-lõuna suunas 10 m. On aga võimalik, et kihelkonnakirjelduse koostamisel eksiti kauguse määramisel, kivivaret aga on võidud aja jooksul väiksemaks künda. Juhul, kui ei ole tegemist kihelkonnakirjelduses mainitus kalmega, on viimane ilmselt hävinud, sest juhatatud kohas – Sulustvere II kalmest 150 m lääne-loodes ei ole põllul midagi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9360
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 531
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme asub ida-lääne suunalisel terav-ovaalsel sööditükil pikkusega 48 m ja laiusega 17 m. Sööditüki kolmnurksed otsad pikkusega ligikaudu 15 m on ilmselt kujunenud traktoriga kündmisel. Sööditüki keskosas on enam-vähem nelinurkne kivivare mõõtmetega ida-lääne suunas 18 m ja põhja-lõuna suunas 13 m. Kivivare kõrgus on 40-50 cm, kusjuures lõunaserv on kogu ulatuses põhjaservast ja must kivivare pinnasest märgatavalt kõrgem. Kivivare piirjooned on võrdlemisi selged, siin-seal võib, eriti tema ida- ja lääneservas, aimata välimist tarandimüüri. Lõunas jääb kivivare piir ligikaudu 1 m kaugusele sööditüki lõunapiirist, põhjapool aga ligikaudu 3 m kaugusele sööditüki põhjapiirist. Kalme on kaetud murukamaraga, mille all on tunda kive. Kivivare idaserval on mõned põllult veetud suured kivid. Kivivare pind on võrdlemisi ebatasane, siin-seal esineb väiksemaid lohke. Ühe meetri kaugusel vare lõunaservast on 1 m läbimõõduga ligikaudu 50 cm sügavune auk, millest kirdes on teine veidi suurem auk (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme asub Jõgeva-Põltsamaa tee (nr 37) ja Sulustvere-Lustivere tee (nr 14171) ristumiskohast ligikaudu 100 m põhja pool. Kivikalme piirkonda jäävad arheoloogiamälestised  kivikalmed reg nr 9359; 9361 ning  kirde poole Kultusekivi reg nr 9362 ja Asulakoht reg nr 9358. Kalme ümbruses on avatud, langev maastik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Arvatavasti on tegemist I aastatuhande I poole tarandkalmega. Kalmet on maininud J. Jung (Muinasaja teadus II kd, lk 192). Põhjalikumalt kirjeldatakse kalmet 1923. a H. Allika ja E. Markuse poolt koostatud Põltsamaa kihelkonna muinasteaduslikus kirjelduses, lk 32 (käsikiri Ajaloo Instituudis). Sealsele kirjeldusele lisatud mõõdus skeemi järgi otsustades kujutas kalme endast sel ajal nelinurkset varet mõõtmetega põhja lõuna suunas 19 m, ida-lääne suunas 21 m. Nähtavasti on kivivaret aja jooksul põhja ja lõuna poolt kitsamaks küntud. Kalmet teaduslikult uuritud ei ole. Mälestisele on koostanud passi 1975. a mais arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9361
name: Kivikalme
type: Kalme
alt_id: 530
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kivikalme on ovaalse kujuga. Pealt on kalme tugevasti kamardunud ja tasane. Ainult kalme keskosas on siin-seal mõned väiksemad lohud. Ümbritsevalt põllult on veetud kive kalme idapoolsele otsale, samuti põhjaservale. Kalme on peaaegu ida-lääne suunaline, kerge kaldega edela-kirde suunas. Kalme pikkus on 24 m ja laius 16 m. Kalme kõrgus idapoolses osas on kuni 1 m, lääneotsas vaid 50-60 cm. Päris loodepoolne ots alaneb samuti laugelt nõlvaks. Kalme on väga kompaktne ja koosneb suurtest tihedasti laotud raudkividest, millede läbimõõt mõnel juhul on kuni 80 cm ja rohkemgi. Eriti tihedasti laotud ja korrapäraseid raudkivide ridu on näha kalme edelanurga vastas. Siin on ilmselt  tegemist  mitmetarindilise kalmega, mille tarindid on põhja-lõuna suunalised ja millede müürid on välja küntud lõuna ja lääne serval. Kalme läänserval olevad ridastikku kivid võivad aga olla ka siia kalme vastu lükatud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kivikalme asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 60 m põhja pool, Kivikalme piirkonda jäävad arheoloogiamälestised  kivikalmed reg nr 9359; 9360 ning kultusekivi reg nr 9362. Kivikalmest loode poole paikneb arheoloogiamälestis Asulakoht reg nr 9358. Kalme ümbruses on avatud, laineline ja künklik maastik.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kalme pärineb arvatavast I-II sajandist, üldisemalt võttes I aastatuhande I poolset. Kalmet mainitakse esmakordselt J. Jungi „ Muinasaja teadus“ II köites lk 18. Põhjalikumalt kirjeldatakse kalmet 1923. a H. Allika ja E. Markuse poolt koostatud Põltsamaa kihelkonna muinasteaduslikus kirjelduses, lk 29. Selles mainitakse, et kalmest pole midagi leitud. Mälestisel passi koostamise ajal 1972. a sügisel kalmesse tehtud proovišurfidega leiti kalmest põletamata inimluude tükke, kolbatükke ja hambaid (leiud säiluvad Ajaloo Instituudis). Arvatavasti on tegemist mitmetarindilise varase kivikalmega, millesse on maetud peamiselt põletamata. Mälestisele on koostanud passi 1972. a märtsis arheoloog V. Lõugas. (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9362
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast keskmise suurusega, punaka värvusega, mõneti rabeda koostisega graniitkivi. Tema kirde ja edela küljed on järsud, loode ja kagu küljed kaldjad. Suhteliselt lameda kivilae kõrgem osa on kivi edela poolses otsas. Kivilae keskel on kirde-edela suunaline looduslik nõgu mõõtmetega 0,6x1,2 m, kuhu vihmase ilmaga koguneb vesi. Mainitud nõost edela pool asub mõneti kultusekivi meenutav süvend. Kivi pikkus kirde-edela suunas on 3 m, suurem laius edela otsas kirde-kagu suunas 3,1 m, laius kirde otsas 2 m, kõrgus nii kirde kui edela otsas 0,9 m, ümbermõõt 10,2 m (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub Jõgeva-Põltsamaa teest (nr 37) ligikaudu 150 m põhja pool, Sulustvere küla keskosas, tasasel, nõrgalt lääne suunas tõusval maastikul. Kultusekivi piirkonda jäävad arheoloogiamälestised  kivikalmed reg nr 9359; 9360 ning reg nr 9361. Kivist kirde poole paikneb arheoloogiamälestis Asulakoht reg nr 9358.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt on tegemist II aastatuhande I poolde dateeritava kultusekiviga. Muistis on avastatud harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt 31. mail 1988. a . O. Raudmetsa poolt kogutud andmete põhjal on tegemist ohvrikiviga. Mälestise kirjeldus on koostaud 12. septembril 1998. a arheoloog A. Lavi ja E. Haiba poolt. Mälestisele on koostanud passi 1999. a aprillis arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9363
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht asub  Neanurme-Tõrenurme-Pudivere teest  (nr 14191) lääne pool. Muinasasula kultuurkiht on jälgitav tänapäevase küla alal, peamiselt orundi läänepoolsel kuni kraavini ulatuval kallakul. Asulakoha lõunaosas paikneb arheoloogiamälestis Ohvripärn reg nr 9365.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Asulakoha leidis Andres Vindi Tartu Ülikoolist 1995. aastal.</span>


source: A
code: 9364
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kultusekivi kujutab endast keskmise suurusega, hallikaspunaka värvusega suhteliselt tugeva koostisega maakivi. Kivi küljed on üsna järsud. Samblakiht osutab kivi algselt maapinnast kõrgemale ulatuvale osale. Näib, et algselt oli tegemist umbes 0,8 m kõrguse, üsna kaldjate külgedega kiviga. Kivi kõrgem osa asub praeguses kaguosas, kus moodustub kõrgem, ümara pinnaga hari, millest loode poole jäi sujuva langusega külg. Kivi praegused mõõtmed on kirde-edela suunas 2,05 m, kagu-loode suunas 2,07 m, põhjapoolne kõrgus 1,43 m, kaguosas 1,35 m ( algselt 0,8 m), ümbermõõt umbes 7 m. Vähesed, üsna nõrgad lohud asuvad praegu kivi keskosas, algselt on need jäänud kõrgemast harjast veidi loode poole, kaldja külje ülaosale. Kultusekivi  ida-, lõuna- ja edelakülje vastu on lükatud rohkesti põllukive (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub kergelt lainja reljeefiga Põltsamaa moreentasandiku idaosas suur põllumassiivi põhjaosas, veidi kõrgemal nukil. Kultusekivi on lükatud kivihunniku loodepoolsesse serva ja tema algset asupaika ei teata.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. Kultusekivi on avastatud 30. septembril 1988. a  harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt. 9. novembril 1993. a näitas ta muistist arheoloog A. Lavile (vt A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1996. a veebruaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9365
name: Ohvripärn
type: arheoloogiamälestis
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Ohvripuu kujutab endast ligikaudu 18 m kõrgust iidset pärna, mille jäme lõhedega ja pahklik tüveosa ulatub 8-9 m kõrgusele. Puutüve ümbermõõt 0,5 m kõrgusel on ligikaudu 5,5 m. Tüveosa lõpeb 8-9 m kõrgusel ja läheb seal üle laiaks võraks.  Viimasest on säilinud umbes 7 m ida poole otse ülespoole kerkiv haru, millest eraldub kirde suunas veel kõrvalharu. Lääne poole ulatub keskmiselt 9 m ulatuses üks peenem ja kaks jämedamat haru koos rohke peenema oksastikuga. Võib näha, et kaguküljelt on 5 m kõrguselt ära murdunud jäme oksaharu. Murdekoht ulatub idaosas läbi tüve. Seetõttu on idapoolse haru alt tüvi õõnes. Vana puu tüves on mitmed sügavad, osalt läbi tüve ulatuvad lõhed. Kohati võib märgata, et põhjaosas on tüvi nagu kahekihiline. Puutüve põhjaküljel on 0,6 m kõrgusel nähtav 1,5 m kõrgune ja 18-20 cm laiune lõhe, mis ulatub keskmiselt 70 cm sügavuselt tüvesse. Tüve sisemuses on see õhe märksa laiem, ulatudes põhjaküljel 2,1 m pikkuselt poolkaares idasuunas. Välimine tüvekoht on siin keskmiselt 30 cm paksune, sellest eristub lõhe 50-75 cm sügavuses sisemises tüveosas. Tüve idaküljel on jälgitav maapinnast algav 1,3 m kõrgune lõhe, mis allosas on keskmiselt 25 cm laiune, ülaosas kitseneb. See lõhe ulatub keskmiselt 70 cm sügavuselt tüvesse, liitudes eespool kirjeldatud põhjapoolse lõhega. Ka tüve laial lõunaküljel algab 3 m kõrgusel sügava lõhe, mis 10-30 cm laiuselt ulatub kuni võrani. See lõhe ulatub tüvesse erineva sügavusega, liitudes lääne pool teiste eespool kirjeldatud lõhedega, nii paistab tüvest valgus läbi. Kuigi vana hiiepuud on aeg ja tormituuled räsinud, haljendab suvel puu veel siiski elujõuliselt (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Ohvripärn asub endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Kõrge iidne ohvripuu asub  Neanurme-Tõrenurme-Pudivere teest (nr 14191) paarkümmend meetrit läänes. Samasse jääb ka arheoloogiamälestist Asulakoht, reg nr 9363.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt on tegemist II aastatuhande I poolest pärit hiieasemega, millest on veel üks puu säilinud. Säilinud rahvapärimus osutab, et siinse hiiekoha eriline tähendus püsis veel 19. sajandil. Tõenurme hiiease on mainitud J. Jungi poolt. Siin olla „ mõne kümne aasta eest kasvanud selle pärna ligidal hulk teisi pärnasi. Et seal aga hea põld olnud, raiutud pärnad maha ja tehtud koht põlluks (J. Jung. Muinasaja teadus eestlaste maalt II. Jurjev, 1898, lk 205). Veel 1949. a olevat siin kasvanud kolm pärna, neist üks oli  küll juba kuivanud (teade Ajaloo Instituudis). 30. septembril 1988. a otsis Tõenurmes muistiseid harrastusarheoloog Oskar Raudmets. 1993. a novembris inspekteeris siinset paika passi koostaja arheoloog A. Lavi koos O. Raudmetsaga ( vt A. Lavi aruanne Ajaloo Instituudis). Mälestisele on koostanud passi 1996. a veebruaris arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9366
name: Kiviaja asulakoht "Haudemägi"
type: Asulakoht
alt_id: 7-k
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Rabaseljandiku lõunaots tõuseb muust osast tunduvalt, ligikaudu 1 m võrra kõrgemale. Asula on paiknenud seljandiku lõunanõlval ja võib-olla ka kõrgemal lõunaotsal. Nõlva ülemisel osas on mättakihi all ligikaudu 30 cm paksune künniga segatud mullakiht, sellele järgneb liiv, alaosas aga ühe proovišurfi järgi otsustades 40 cm paksune soomuld, mis asetseb otse põhjamoreenil. Leide esineb künniga segatud mullakihis, soomullas ja liivakihi ülemises osas (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kiviaja asulakoht paikneb endise jaotuse järgi Viljandimaal, Põltsamaa kihelkonnas. Asulakoht paikneb põhja-lõuna suunalisel rabasse ulatuval seljandiku lõunaotsal, endistest taluasemetest lõuna pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tegemist on mesoliitilise asulakohaga, mis nähtavasti oli seotud omaaegse Suur-Võrtsjärvega ja oleks seetõttu , nagu Siimusaare mesoliitiline asula, esialgselt dateeritav VII-VI aastatuhandesse eKr. Nimetatud seljandikult on juba 20 .saj algul leitud kivitalbu. 1920. aastatest pärinevad samast kohast üks silmaga kivikirve katkend (säilub Ajaloo Instituudis) ja veel üks kivitalb. Lähemalt on neid leide kirjeldanud H. Allik ja E. Markus 1923. a Põltsamaa kihelkonna kirjelduses (käsikiri Ajaloo Instituudis). 1973. a oktoobris külastasid nimetatud kohta Ajaloo Instituudi töötajad, arheoloogid M. Aun ja V. Lõugas, kes mutimullahunnikutest ja nende poolt tehtud šurfidest kogusid väikese kollektsiooni tulekiviesemeid, tulekivi- ja luukilde (säiluvad Ajaloo Instituudis). Mälestist on arheoloogiliselt kaevatud K. Jaanitsa poolt 1974. a. Leiud, peamiselt tulekivist kõõvitsad, vähem on muid tulekiviesemeid, kivist lihvitud esemete katkendeid, mõned luust ahingukatked, säiluvad Ajaloo Instituudis. Üksikud leiud, rauast odaots, paar tuluskivi ja savinõukild, samuti künnikihis laialipillutud põlenud ja põletamata inimluukillud osutavad ka hilisemale esiajaloolisele asustusele selles kohas, võib-olla ka kivikalme kunagisele olemasolule. Seda kinnitab ka koha rahvapärane nimetus „Haudemägi“. Mälestisele on koostanud passi 1974. a augustis arheoloog K. Jaanits (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9367
name: Kultusekivi
type: Kultusekivi
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Muistis kujutab endast punakas-halli värvusega, tugeva koostisega kõrget graniitrahnu. Kivi küljed on järsud-püstjad. Suhteliselt tasane kivilagi langeb kõrgemalt loode äärelt sujuvalt kagu suunas. Kivi pikkus on loode-kagu suunas 4,8 m, suurim laius edela- kirde suunas 3,4 m, kaguosa laius 2,1 m, loode poolne kõrgus 2,1 m, kagu poolne kõrgus 1,4 m, ümbermõõt 1 meetri kõrguselt 12,2 m. Enamasti nõrgad lohud asuvad kivilae põhjapoolsel osal kahes grupis- kivilae kõrgemal kirdepoolsel otsal ja kivilae loodepoolsel äärel. Võimalik, et algselt on lohke asunud ka kivilae loodepoolsel tipul, kus aga kivi pind on  kahjustunud. Kõrgel, üsna tasase laega kivil oli karjalastel meeldiv koht tuletegemiseks. Seetõttu oli kivilae keskosas lagunenud 0,8 m läbimõõduga ala. Kivilae põhja- ja loodepoolsel otsal esineb lõhesid, mille pind on murenenud ja lagunenud (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kultusekivi paikneb endise jaotuse järgi Viljandi maakonnas, Põltsamaa kihelkonnas. Kultusekivi asub Umbusi külatuumikust läände jääva, suhteliselt tasase reljeefiga, 1968. ja 1970. a maaparandustööde käigus mitmesaja hektari suuruseks kujundatud põllumassiivi idaosas.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Sarnaselt teiste kultusekividega on muistis dateeritav I aastatuhandesse eKr. Muistis on avastatud harrastusarheoloog Oskar Raudmetsa poolt 20. mail 1988. a. Kultusekivi kirjeldus on tehtud 24. augustil 1988. a arheoloog A. Lavi ja E. Haiba poolt. Mälestisele on koostanud passi 1999. a aprillis arheoloog A. Lavi (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9368
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis paikneb Esku-Pilistvere-Arusaare tee (nr 14103) ja Rõstla-Virtjärve tee (nr 14183) ristumiskohast põhja pool jäädes maantee 4. ja 5. kilomeetri vahelisele alale.</span>


source: A
code: 9369
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Mälestis paikneb Tallinn-Tartu-Võru-Luhamaa tee 128. kilomeetri juures (nr 2) jäädes maanteest edela ja loode poole.</span>


source: A
code: 9370
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Palamuse-Veia-Otsa teest (nr14133) vahetult põhja pool.</span>


source: A
code: 9371
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 118-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Saare-Torma teest (nr 14112) vahetult ida pool.</span>


source: A
code: 9372
name: Asulakoht
type: Asulakoht
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Asulakoha ala on mõõtmetega põhja-lõuna suunas 60 m ja teistpidi 30 m. Asulakohal on pinnas ümbritsevast maapinnast tunduvalt tumedam. Asula alal leidub maapinnal kohati põlenud kivide kogumeid (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Asulakoht paikneb  Kääpa-Levala-Putu teest (nr 14123) vahetult lõuna pool.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Muistise võib arheoloogiliselt leidude põhjal dateerida 11.-18. sajandisse. Muistise avastasid 27. aprillil 1996. a Andres Tvauri, Andres Vindi ja Villu Kadakas. Asulakoha alal oli avastamise ajal küntud põld (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9373
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 87-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Maardla-Saarejärve teest (nr14212) lääne pool.</span>


source: A
code: 9374
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 613
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub Ranna-Kääpa teest (nr 14106) lõuna pool. Kääpast ida poole jääb arheoloogiamälestis reg nr 9375 ja kagu poole 9376.</span>


source: A
code: 9375
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 614
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub Ranna-Kääpa teest (nr 14106) lõuna pool. Kääpast edela poole jääb arheoloogiamälestis reg nr 9376 ja lääne poole 9374.</span>


source: A
code: 9376
name: Kääbas
type: Kääbas
alt_id: 615
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub Ranna-Kääpa teest (nr 14106) lõuna pool. Kääpast kirde poole jääb arheoloogiamälestis kääbas reg nr 9375 ja loode poole kääbas reg nr 9374</span>


source: A
code: 9377
name: Kivikalme "Pihliku mägi "
type: Kalme
alt_id: 601
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kalme asub ümarpikliku põhja-lõuna suunalisel sööditükil, mida aja jooksul on nähtavasti künniga vormitud. Sööditüki  pikkus on 20 m, laius 18 m ja kõrgus ligikaudu 0,4 m. A. Tiitsmaa 1921.a. Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduse andmeil (käsikiri Ajaloo Instituudis) oli kalme moodustav sööditükk tol ajal veidi väiksema ulatusega (pikkus 18 m, laius põhjaotsas 16 m ja lõunaotsas 14 m, kõrgus 0,25-0,5 m põllupinna suhtes). Sööditüki tolleaegsed piirjooned on kohati tänapäevalgi jälgitavad. Praegune sööditükk on servadest 1-2 m laiem. Kalme on kaetud rohukamaraga, üksikutes kohtades ulatub rohukamara alt välja kive, kohati on neid ka kamara all tunda. Kalmel kasvava võsa tõttu on tänapäeval raske eraldada A. Tiitsmaa kirjelduses mainitud kiviridu - kahte põhja-lõuna suunalist (vastavalt 2,5 m tolleaegse sööditüki lääneservast ja 5-6 m idaservast) ja kalme lõunaotsal kahte ida-lääne suunalist. Sööditüki keskosal, lõunaotsast 7 m ja lääneservast 6 m kaugusel võib täheldada A. Tiitsmaa mainitud oa 3/4 m suurust, kividega täidetud kõverat lohku. Kalme täpseid piirjooni on raske määrata. Tõenäoline, et need langevad  kokku 1921.a. sööditüki mõõtmetega (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kivikalme asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Maarja-Magdaleena kihelkonnas. Kivikalme paikneb Odivere teest lääne pool, avatud maastikul, väikese kõrgendiku harjal.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Tõenäoliselt on tegemist I at 1. poole - II at alguse kivikalmega. Kalmet on kirjeldatud A. Tiitsmaa  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses. Kalme rahvapärane nimetus on "Pihliku mägi". Leide ei ole teada. Kalme keskossa kaevatud augus olevat "sinakasmusta mulda" näha olnud (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9378
name: Asulakoht
type: Asulakoht
alt_id: 123-k
description:
<strong>Asukoht: </strong><span>Asulakoht paikneb Ruskavere järve ja Jõhvi-Tartu-Valga tee (nr 3) vahelisel alal.</span>


source: A
code: 9379
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 602
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhiplaanilt ümmargune, läbimõõt 10 m, kõrgus 1,50 m. Kääpa kaguossa on kaevatud auk aardeotsijate poolt. Arheoloogiliselt läbiuuritud kääpa edela- ja kirdesektoris koosneb kääpakuhjatis kuni 1 m sügavuseni kollasest liivast, seejärel esineb liivas tuha- ja söesegaseid laike. 1,20 m sügavusel esineb üle kääpa aga keskmiselt 5 cm paksune tuha- ja söeseguse liiva kiht. Puutumatu põhjaliiv asub 1,60 m sügavusel (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9379 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed,  2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9379 on kääbastikus lõunapoolseim.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas reg nr 9379 kuulub 7.-8. sajandisse, kogu kääbastik I aastatuhande teise poolde kuni II aastatuhande algusesse. Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on  leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa,  Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921. a , lk. 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk. 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk. 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr. 3, lk. 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk. 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk. 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk. 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr. 4, lk. 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk. 28-29. Kääbas reg nr 9379 edela- ja kirdesektor kaevati läbi 1959. a. J. Seliranna juhatusel (käsikirjaline kaevamisaruanne  Ajaloo Instituudis), leide kääpast pole saadud. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või rootsi suurtükkide aluste" nime all. Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9380
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 603
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhiplaanilt ümmargune, tema läbimõõt on 6 m ja kõrgus 0,4 m. Kääpa keskele on kaevatud auk varanduseotsijate poolt. Kuhjatis koosneb liivast (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9380 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed,  2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9380 jääb kääpast reg nr 9379 põhja poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas reg nr 9380 kuulub I aastatuhande teise poolde. Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on  leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa, Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921.a, lk 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr 3, lk 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 4, lk 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk 28-29. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või "rootsi suurtükkide aluste" nime all. Kääbast arheoloogiliselt kaevatud pole.  Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9381
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 604
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhiplaanilt ümmargune, tema läbimõõt 10 m ja kõrgus 1,50 m. Kääpa keskele on kaevatud auk varanduseotsijate poolt. Kuhjatis koosneb liivast (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9381 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed, 2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9381 jääb kääpast reg nr 9379 kirde poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas reg nr 9381 kuulub I aastatuhande teise poolde. Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa,  Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr 3, lk 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk. 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 4, lk 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk 28-29. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või "rootsi suurtükkide aluste" nime all. Kääbast arheoloogiliselt kaevatud pole. Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9383
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 605
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on põhiplaanilt ümmargune tema läbimõõt on 12 m ja kõrgus 1,60 m. Kääpasse on kaevanud augu varanduseotsijad. Kuhjatis koosneb liivast (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9381 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed,  2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9383 jääb metsavaheteest lääne poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas reg nr 9383 kuulub I aastatuhande teise poolde. Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on  leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa,  Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921. a , lk 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr 3, lk 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk. 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr. 4, lk 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk 28-29. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või "rootsi suurtükkide aluste" nime all. Kääbast arheoloogiliselt kaevatud pole.  Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9382
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 608
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbastiku suurim kääbas on ümmarguse põhiplaaniga, tema  läbimõõt on 13 m ja kõrgus 2,25 m. Kääbast ümbritseva kraavi laius oli kuni 2 m ja  sügavus keskmiselt 0,75 m. Kääpa põhjaossa on kaevanud augu varanduseotsijad. Arheoloogilisel uurimisel selgus, et kuhjatis koosneb segatud kollasest liivast, milles juba 20 cm sügavusel esines tuha- ja söeseguseid laike. 1,25 m sügavusel läbis kuhjatist 10-15 m paksune tuha- ja söeseguse liiva kiht. Kääpas oli viis põletusmatust. Matused nr 1, 3 ja 5 kujutasid endist põletatud luude pesi. Matus nr 1 asus kuhjatises 0,75-0,86 m sügavusel (pesa läbimõõt 0,5*0,6 m ) ja selles oli ka tuluskivi. Matus nr 3 oli 0,3 m läbimõõduga luudepesa 1,5 m sügavusel, kuna matus nr 5 oli 0,3 m läbimõõduga luudepesa 1,9 m sügavusel; viimase juurest saadi tundmata otstarbega raudese. Põletusmatus nr. 2 0,95 m sügavusel oli kaetud suure savinõuga, kuna 0,8 m sügavusel asunud põletusmatus nr 4 sisaldas peale luude palju savinõukilde (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9381 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed,  2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9382 jääb metsavaheteest ida poole ja kääpast reg nr 9384 lõuna poole.</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub 7.-8. sajandisse. Kääbas kaevati täielikult läbi 1959., 1961. ja 1963. a arheoloog J. Seliranna juhatusel (kaevamisaruanded  ja leiud Ajaloo Instituudis). Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on  leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa,  Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr 3, lk 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk. 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk. 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr 4, lk 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk 28-29. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või "rootsi suurtükkide aluste" nime all. Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9384
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 609
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on ümmarguse põhiplaaniga, tema läbimõõt on 12 m, kõrgus 2,25 m. Kääbast ümbritseb kuni 2 m laiune ja keskmiselt 0,75 m sügavune kraav. Kääbas on eriti tugevasti lõhutud varanduseotsijate kaevatud aukudest Kuhjatis koosneb  segatud kollasest liivast, millest kagusektoris 0,70 m sügavusel leiti 1963. a arheoloogilist kaevamiste käigus lõhutud matus segipaisatud põletatud luude ja 1õhutud savinõu kildude näol (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9381 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed,  2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9384 jääb metsavaheteest lääne poole ja kääpast reg nr 9382 põhja poole</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub 7.-8. sajandisse. Kääpa kagusektorit uuriti arheoloogiliselt 1963. a. J. Seliranna juhatusel. Kaevamisleiud säilivad Ajaloo Instituudis. Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on  leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa,  Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921. a , lk 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr. 3, lk. 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk. 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk. 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk. 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr. 4, lk. 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk 28-29. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või "rootsi suurtükkide aluste" nime all. Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


source: A
code: 9385
name: Kääbas "Kabelimägi"
type: Kääbas
alt_id: 610
description:
<strong>Kirjeldus: </strong><span>Kääbas on pikliku põhiplaaniga, tema pikkus põhjast lõunasse on 26 m, laius idast läände 8 m, kõrgus 1,2 m. Kääbas on tugevasti 1õhutud varanduseotsijate kaevatud aukudest ja kraavidest. Kääpakuhjatis koosneb  kollasest liivast, milles 0,37 cm sügavusel asub kuni 15 cm paksune tuha- ja söesegane liivakiht. Sellest sügavamal leiti arheoloogilist kaevamiste käigus kaks põletusmatust ning kaks rühma laibamatuseid - 0,62 - 0,75 cm sügavusel haud kuue luustikuga, 0,84 cm sügavusel aga haud kahe luustikuga. Luustikud asusid hauas peaga lääne poole (Mälestise kirjeldus on koostatud mälestise passi põhjal).</span>
<strong>Asukoht: </strong><span>Kääbas asub endise jaotuse järgi Tartumaal, Kodavere kihelkonnas. Kääbas reg nr 9381 kuulub kaheksast kääpast kuuluvasse kääbastikku (mälestised reg nr 9379-9386). Kääpast reg nr 9382 lõuna pool on olnud veel kaks kääbast, mis on arheoloogiliselt läbi uuritud. Kääbastik paikneb Koseveski külas, Halliku metskonna 21 kvartalil, mõlemal pool metsavahe teed,  2 m kõrguse, põhja-lõunasuunalise seljaku põhjapoolsel otsal. Kääbas reg nr 9385 jääb metsavaheteest lääne poole ja kääpast reg nr 9384 põhja poole</span>
<strong>Ajalugu: </strong><span>Kääbas kuulub I aastatuhande teise poolde ja II aastatuhande algusse. Kääpa lõunaotsa ja keskosa uuriti arheologiliselt arheoloog J. Seliranna juhatusel 1959. ja 1963. a (kaevamisaruanded Ajaloo Instituudis). Kääbastik (mälestised reg nr 9379-9386) on  leidnud kirjeldamist A. Tiitsmaa,  Kodavere kihelkonna kirjelduses 1921. a , lk 16; 31 ja A. Tiitsmaa,  Maarja-Magdaleena kihelkonna kirjelduses 1921. a, lk 39; 41 (käsikirjad Ajaloo Instituudis); J. Selirand, E. Tõnisson, Läbi aastatuhandete. Tallinn 1963, lk 146-150; E. Tõnisson, J. Selirand, Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958-1962. Eesti NSV TA Toimetised XIII k., Ühiskonnateaduste seeria 1964, nr. 3, lk. 234; A. Moora, Peipsimaa etnilisest ajaloost. Tallinn 1964, lk. 23-24; H. ja A. Moora, Lisandeid vadjalaste ja isurite etnilisele ajaloole. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat XIX, Tartu 1964, lk. 189-190;  Slaavi-läänemeresoome suhete ajaloost. Tallinn 1965, lk. 65, Eesti NSV TA Toimetised XIV k., Ühiskonnateaduste seeria 1965, nr. 4, lk. 471-485; J. Selirand, Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil (11.-13. sajand). Tallinn 1973, lk 28-29. Kääpad on tuntud "Kabelimägede" või "rootsi suurtükkide aluste" nime all. Rahvapärimuse järgi sisaldavad kääpad kullast härjaikkeid, raha jm. Mälestisele on koostanud passi 1973. a novembris arheoloog J. Selirand (Mälestise ajalugu on koostatud mälestise passi põhjal).</span>


